Справа № 185/1278/16-ц
Провадження № 6/185/176/22
21 червня 2022 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Перекопського М.М.,
за участю секретаря судового засідання Єгоричевої К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересована особа: ОСОБА_1 ,
У квітні 2022 року до суду надійшла вищевказана заява про заміну сторони виконавчого провадження.
Заява обґрунтована тим, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року у справі №185/1278/16-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором. Проте 15 жовтня 2019 року АТ "Укрсоцбанк" передав свої права, обов`язки та майно АТ "Альфа-Банк", відповідно до якого до заявника перейшли права вимоги до боржників АТ "Укрсоцбанк". У зв`язку з цим виникла необхідність у заміні сторони виконавчого провадження, відкритим внаслідок ухвалення вказаного рішення суду, тож заявник звернувся до суду із вказаною заявою.
Ухвалою суду від 07 квітня 2022 року заяву про заміну сторони виконавчого провадження було прийнято та призначено до розгляду.
У судове засідання заявник та заінтересована особа не з`явилися, про причини неявки не повідомили, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином.
Ознайомившись із письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши обставини справи, суд вважає, що заява про заміну сторони виконавчого провадження не підлягає задоволенню в повному обсязі з підстав, викладених нижче.
До цього часу банком заходи, спрямовані на виконання рішення суду, не вчинялися.
Згідно ч.1 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Вказана норма кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст.89 ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії, та підтверджені належними доказами.
Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.
Згідно ч. 2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
В силу ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності дотримання принципу правової (юридичної) визначеності, які є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (зокрема, рішення у справах «Єлоєв проти України», «Новік проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування.
Положення Закону України «Про виконавче провадження», що обмежують строк на пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання, є законодавчим втіленням принципу правової визначеності та встановлюють строк, протягом якого боржник може очікувати примусового виконання рішення, ухваленого не на його користь.
Протягом цього строку позивач (стягувач), який бажає примусово виконати рішення суду, повинен вжити всіх залежних від нього заходів для отримання виконавчого документу та пред`явлення його до примусового виконання.
Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, представник АТ «Альфа-Банк», як на поважні причини, посилається на те, що згідно копії рішення №5/2019 від 15.10.2019 року правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» стало АТ «Альфа-Банк», і первісний кредитор не здійснював жодних дій щодо виконавчого провадження у даній справі.
Проте з огляду на вказане, суд вважає, що не є поважною в розумінні закону причина пропуску строку на звернення щодо виконання вказаного виконавчого листа, яку наводить заявник. Зазначені заявником причини суд вважає суб`єктивними та такими, що обумовлені відсутністю належної організації діяльності юридичної особи.
Щодо відмови суду у задоволенні вимоги про заміну сторони виконавчого провадження суд приходить до наступного.
Згідно п.8.16 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №34/425 від 18.01.2022 року (провадження №12-69гс21) заміна сторони виконавчого провадження правонаступником полягає в поширенні на правонаступника законної сили судового рішення з усіма її наслідками незмінністю, виключністю, преюдиційністю, виконуватістю. Отже, у випадку неможливості виконання судового рішення за відсутності підстав для поновлення строків для виконання наказу суду (виконавчого листа) або у випадку, якщо судове рішення не підлягає виконанню у примусовому порядку через органи виконавчої служби, правонаступник не може бути замінений у виконавчому провадженні, яке не здійснюється.
Окрім цього, відповідно результату пошуку виконавчих проваджень в АСВП, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як боржника не відкрито жодного виконавчого провадження, в тому числі і по цивільній справі №185/1278/16-ц.
Відповідно правовій позиції, викладеній у пунктах 73 - 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року в справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20), як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою.
Отже, заміна сторони виконавчого провадження за викладених обставин у даній справі є неможливою.
На підставі всього вищевикладеного, суд відмовляє у задоволенні вказаних позовних вимог повністю.
Керуючись ст.ст.260,433,442 ЦПК України, суд
Відмовити у задоволенні заяви акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересована особа: ОСОБА_1 .
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у п`ятнадцятиденний строк безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя М. М. Перекопський