ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 липня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5752/21

Головуючий у першій інстанції Ченцова С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/489/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення,

місце ухвалення рішення суду м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 26 грудня 2021 року.

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила змінити розмір аліментів, стягнутих судовим наказом Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 серпня 2019 року шляхом зміни способу стягнення аліментів, стягнувшии з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 10 000 грн щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 вересня 2019 року. Під час шлюбу у сторін народилися спільні діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі судового наказу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 серпня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 серпня 2019 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивачка вважає, що наразі є підстави для збільшення розміру аліментів на утримання спільних з відповідачем дітей, оскільки з 01 серпня 2016 року ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, і позивачці відомо, що його щомісячний заробіток становить не менше 50 000 грн, а отже, порівняно із заробітком 2019 року матеріальне становище відповідача значно покращилося.

Рішенням від 21 грудня 2021 року Новозаводський районний суд м. Чернігова задовольнив частково позов ОСОБА_1 .

Змінив спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 серпня 2019 року у цивільній справі № 751/5753/19.

Стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 грн щомісячно, по 3 000 грн на кожну дитину, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відізвав з виконання судовий наказ № 751/5753/19, виданий 23 серпня 2019 року Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 серпня 2019 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнув із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. Стягнув із ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Вольфовським С.О., на підставі договору № 1 про надання правової допомоги від 19 липня 2021 року у розмірі 1 600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог повністю та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору та професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 не надано доказів, які б підтверджували те, що щомісячний дохід ОСОБА_2 становить більше 50 000 грн, а також про покращення матеріального становища відповідача у порівнянні з 2019 роком, отже наведені аргументи є припущеннями позивачки.

Скаржник наголошує на тому, що розмір його середньомісячного доходу (заробітної плати) складає 10 466 грн, а отже стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 грн щомісячно становитиме майже 60% від розміру його заробітку.

Указує, що за матеріалами справи відсутні докази, які б підтвердили наявність у відповідача житла на праві власності. ОСОБА_2 зазначає, що мешкає в будинку разом з матір`ю, яка є особою з інвалідністю, тому саме на ньому лежить тягар утримання садиби.

Звертає увагу суду, що поділ майна колишнього подружжя не є тією обставиною, яка підтверджує зміну майнового стану у бік його покращення, оскільки під час такого поділу відповідачу залишився автомобіль, а позивачка отримала грошову компенсацію у розмірі 59 646,50 грн.

На думку скаржника, з дня ухвалення Новозаводським районним судом м. Чернігова судового наказу від 23 серпня 2019 року у відповідача жодним чином не змінилося матеріальне становище або стан здоров`я, навпаки позивачка підтвердила в судовому засіданні, що розмір її щомісячного доходу складає мінімум 20 000 грн, тобто її дохід вдвічі більший, ніж у відповідача, отже відсутні правові підстави для задоволення вимоги ОСОБА_1 про збільшення аліментів.

У наданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Вольфовський С.О., вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що викладені в апеляційній скарзі твердження є безпідставними, всі обставини позовної заяви підтверджені належними і допустимими доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з дня винесення Новозаводським районним судом м. Чернігова 23 серпня 2019 року судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей збільшився прожитковий мінімум на дітей відповідного віку, відповідач має власне житло, в результаті розподілу спільного майна у нього залишився автомобіль, позивачка проживає із дітьми і не має власного житла, відповідач не сплачує аліменти за іншими виконавчими листами. Ураховуючи наведене, змінено спосіб стягнення аліментів, визначених судовим наказом Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 серпня 2019 року, шляхом стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 грн щомісячно, по 3 000 грн на кожну дитину.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, зважаючи на наступне.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25 вересня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.10-11).

Від шлюбу сторони мають спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12, 13).

Судовим наказом від 23 серпня 2019 року Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 серпня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 серпня 2019 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 17).

Станом на 30 липня 2021 року заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_2 відсутня, що підтверджується розрахунком заборгованості Новозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові (а.с. 18).

Відповідно до даних Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 01 серпня 2016 року ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, вид підприємницької діяльності 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний) (а.с.20).

Відповідно до довідки Головного управління ДПС у Чернігівській області № 3181/АП/25-01-71-02-09 від 11 жовтня 2021 року, сума доходу за звітний (податковий) період згідно податкової декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_2 складає: з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року 114 400 грн, з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2021 року 105 400 грн (а.с.46).

Звернувшись з вимогою про збільшення розміру аліментів, ОСОБА_1 зазначала, що порівняно з 2019 роком матеріальний стан відповідача зазнав змін в бік покращення.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України та роз`яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавцем чітко встановлена наявність конкретних підстав для зміни розміру аліментів.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Позовна заява містить посилання про наявність законних, на думку позивачки, підстав для стягнення аліментів у більшому, ніж визначено судовим наказом розмірі.

Посилаючись у позові, що вимогою є зміна способу стягнення аліментів, фактично ОСОБА_1 мотивує свої доводи необхідністю збільшення їх розміру, який визначено судовим наказом, через покращення майнового стану відповідача, з посиланням на відповідні норми СК України (ст. 192). Позивачка не зазначає, що ОСОБА_2 має мінливий або нерегулярний заробіток, не працює, тощо, тобто взагалі не наводить підстав для необхідності зміни вже визначеного судом способу стягнення аліментів з частки у заробітку до твердої грошової суми щомісячно. Отже, апеляційний суд доходить висновку, що позовною вимогою фактично є збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання спільних дітей сторін за судовим наказом.

Проте, на думку суду, позивачкою не надано доказів, які б підтверджували, як цього вимагають положення ст. 192 СК України, з часу визначення розміру аліментів судом, яке відбулось у серпні 2019 року, зміни у матеріальному або сімейному стані сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, які повинні враховуватись судом при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів. Указані зміни мають реально відбуватись і підлягають доказуванню, оскільки є визначальними для зміни (збільшення) розміру аліментів. Позовна заява містить лише посилання про покращення матеріального становища відповідача порівняно з 2019 роком.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з того, що з 01 серпня 2016 року ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, тобто на час судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ця обставина існувала, і, ураховуючи її, суд стягнув аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 серпня 2019 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Як вбачається з даних податкової декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_2 , сума його доходу з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року становила 114 400 грн, з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2021 року 105 400 грн (а.с. 46). Отже, у період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2021 року дохід ФОП ОСОБА_2 складав 11 711,11 грн щомісячно.

Інших даних щодо доходів відповідача матеріали цивільної справи не містять. Доводи позивачки про те, що ОСОБА_2 отримує не менше 50 000 грн щомісячно не підтверджені належними доказами, а отже є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення в силу вимог ст. 81 ЦПК України.

Збільшення прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для:

- дітей віком до 6 років: з 1 січня 1921 гривня, з 1 липня 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень;

- дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Таким чином, на момент ухвалення оскаржуваного рішення 21 грудня 2021 року мінімальний гарантований розмір аліментів, з розрахунку 50 відсотків прожиткового мінімуму, на одну дитину віком до 6 років не міг бути меншим, ніж 1 050 грн, а для дитини віком від 6 до 18 років 1 309 грн.

Фактична сума аліментів, яка в даний час стягується з відповідача на користь позивачки на утримання дітей, повністю забезпечує відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку (а.с. 18). Суд враховує також, що зі зміною розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у сторону збільшення аналогічно змінюється і визначений до стягнення судовим наказом розмір аліментів на утримання спільних дітей сторін, оскільки він вираховується у відсотках від прожиткового мінімуму, про що прямо указано у судовому рішенні.

Колегія суддів погоджується також з доводами апеляційної скарги про те, що залишення відповідачу автомобіля в результаті поділу спільного майна подружжя не є тією обставиною, яка свідчить про покращення його матеріального стану.

У провадженні Новозаводського районного суду м. Чернігова перебувала справа № 751/2665/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення в порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації 1/2 частини коштів, отриманих ОСОБА_2 від продажу автомобіля Toyota Camry та Opel Combo.

Рішенням від 30 листопада 2020 року Новозаводський районний суд м. Чернігова позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частини коштів, що були отримані ОСОБА_2 від продажу автомобілів Toyota Camry, 2012 року випуску, чорного кольору, номер кузова № НОМЕР_1 , та Opel Combo, 2007 року випуску, синього кольору, номер кузова № НОМЕР_2 , в розмірі 87 000 грн (а.с. 63-65).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року скасовано рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 листопада 2020 року в частині стягнення грошової компенсації за продаж автомобіля Toyota Camry, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні цієї частини позовних вимог. Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 листопада 2020 року змінено в частині стягнення грошової компенсації за продаж автомобіля Opel Combo, що стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 до 59 646,50 грн (а.с. 89-93).

Отже, в результаті поділу майна колишнього подружжя з відповідача на користь позивачки стягнуто грошову компенсацію, тобто він поніс певні витрати матеріального характеру.

Наведені представником ОСОБА_1 адвокатом Вольфовським С.О. у відзиві на апеляційну скаргу доводи щодо наявності у провадженні Новозаводського районного суду м. Чернігова справи № 751/7069/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Аркон», про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля Toyota Camry правового значення для вирішення даного спору не мають.

Матеріали даної цивільної справи не містять доказів на підтвердження придбання відповідачем нерухомості/житла у спірний період.

Ураховуючи викладене вище, доказів того, що з моменту винесення судового наказу про стягнення аліментів, суттєво покращився матеріальний стан відповідача і через це він має змогу виплачувати аліменти у більшому розмірі, позивачкою не надано.

ОСОБА_1 не позбавлена можливості в подальшому звернутися з аналогічним позовом з підстав, передбачених СК України, та наданням відповідних доказів на підтвердження своїх доводів.

Виходячи з наведеного вище у сукупності, беручи до уваги невідповідність висновків суду обставинам даної справи, апеляційний суд, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Вирішуючи заявлене в апеляційній скарзі клопотання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК).

Ураховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судові витрати», судові витрати, які понесені з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 362 грн слід компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У частині четвертій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 Додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що: «обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідних клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідач не заявляв та відповідних доказів не подавав, розмір витрат на правничу допомогу не спростував. Тому є правильними висновки суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, що у зв`язку із задоволенням позову понесені особою витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача».

Зазначені висновки також підтверджуються постановою Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20).

Як свідчать матеріали справи, представництво інтересів ОСОБА_2 у суді першої інстанції здійснював адвокат Бабинець С.П. на підставі договору про надання правової допомоги від 24 вересня 2021 року (а.с. 35), ордеру на надання правової допомоги серії ЧН № 116104 від 04 жовтня 2021 року (а.с. 36).

Відповідно до п. 3.1 договору про надання правової допомоги від 24 вересня 2021 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Бабинцем С.П., вартість послуг складає 8 000 грн.

Згідно з актом виконаних робіт від 04 жовтня 2021 року, адвокатом Бабинцем С.П. надано, а ОСОБА_2 прийнято та сплачено наступний перелік послуг та робіт (а.с. 39):

- вивчення документів та матеріалів, пов`язаних з підготовкою відзиву на позов протягом 2 годин вартістю 2 000 грн;

- підбір та аналіз законодавчих актів та інших нормативних документів з правовідносин, які виникають з підстав зміни способу стягнення аліментів та їх збільшення протягом 1 години вартістю 1 000 грн;

- узгодження правової позиції, оцінка правової перспективи, збір доказів протягом 1 години вартістю 1 000 грн;

- правове обґрунтування, підготовка, оформлення відзиву на позов, поштові та транспортні витрати протягом 2 годин вартістю 2 000 грн;

- участь та представництво в судових засіданнях, здійснення інших процесуальних дій незалежно від кількості витраченого часу вартістю 2 000 грн.

На підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1/10-21 від 04 жовтня 2021 року про сплату 8 000 грн (а.с. 38).

Клопотання щодо необґрунтованості заявленого стороною відповідача розміру витрат на правничу допомогу або його зменшення ОСОБА_1 чи її адвокатом Вольфовським С.О. не заявлялось, хоча сторона позивачки скористалась правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями зменшення судових витрат на правничу допомогу з власної ініціативи.

Ураховуючи, що представником відповідача адвокатом Бабинцем С.П. надано документальне підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у порядку, встановленому цивільно-процесуальним законодавством, позивачкою чи її адвокатом не заявлено клопотання про необґрунтованість таких витрат у зв`язку з їх неспівмірністю або про зменшення, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 000 грн понесених витрат на професійну правничу правову допомогу.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1 362 (одну тисячу триста шістдесят дві) грн 00 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу правову допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча Н.В. Шитченко

Судді О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко