Провадження № 22-ц/802/209/22 Категорія: 39 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (надалі - АТ «А-БАНК») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30.09.2019 між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складає договір про надання банківських послуг.

На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає розміру, встановленому Тарифам банку.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, заборгованості не погашала, унаслідок чого станом на 17.06.2021 утворилася заборгованість у розмірі 20472,83 грн., яка складається з: 14729,82 грн. - заборгованість за кредитом; 5743,01 грн. - заборгованість по відсоткам.

Посилаючись на викладене, АТ «А-БАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором від 30.09.2019 року в розмірі 14729 грн. 82 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» 1633 грн. 22 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі позивач АТ «А-БАНК» посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, суд прийшов до помилкового висновку про відсутність доказів узгодження з позивачем усіх умов кредитного договору, хоча банк надав на підтвердження досягнення згоди з усіх умов договору відповідні докази, а саме: копію анкети-заяви відповідача, розрахунок боргу, умови та правила надання банківських послуг, тарифи та інші докази. В тому числі банк надав паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено усі умови кредитування, в тому числі зазначена процентна ставка за кредитом, з електронним підписом відповідача, які останнім не спростовані. З урахуванням наявного у справі паспорту споживчого кредиту із зазначенням розміру процентів, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, застосований бути не може, а необхідно застосувати судову практику Верховного Суду у справах: № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року та № 284/157/20.

Представник відповідача ОСОБА_2 07.02.2022 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги банку, а рішення суду змінити в частині визначення розміру заборгованості.

Свої вимоги представник відповідача обґрунтувала тим, що відповідач не була проінформовано про розгляд справи у суді першої інстанції, тому продовжувала здійснювати проплати на рахунок банку, таким чином розмір заборгованості за тілом кредиту станом на день постановлення рішення суду становить не 14729,82 грн., а 4229,82грн. Крім того, на вимогу банку ОСОБА_1 перерахувала 2270 грн. судового збору. Про здійсненні відповідачем проплати банк не повідомив суд, тому суд помилково задовольнив вимоги банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 14729,82 грн.

З поданої апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржує рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по відсотках, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

З огляду на викладене, вимоги представника відповідача щодо зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за тілом кредиту не підлягають до задоволення, оскільки ні позивач, ні відповідач не оскаржували рішення суду в цій частині, а тому апеляційний суд не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення, зокрема, щодо розміру тіла кредиту.

Крім того, в даній справі постановлено заочне рішення, щодо перегляду якого відповідач в порядку ст. 284 ЦПК України письмової заяви до суду першої інстанції не подавав.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (20472,83 гривень) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 15.02.2022, тобто дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2019 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», в якій зазначено, що вона разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу позовних вимог, посилався на те, що в порушення умов договору від 30.09.2019 та положень статей 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконує у повному обсязі та станом на 17.06.2021 мала заборгованість за договором у загальному розмірі 20472,83 грн. При цьому, на підтвердження погодження умов договору, АТ «А-БАНК» надав до матеріалів позовної анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 30.09.2019 (а.с. 7); витягом із Умов та правил надання банківських послуг «Кредитні карти «Зелена» (а.с. 8/на звороті/-15); витягом із Тарифів користування кредитною карткою «Зелена» (а.с. 15/на звороті/-16); паспортом споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с. 7/на звороті/ - 8), розрахунком заборгованості за договором від 30.09.2019 (а.с. 6).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з частиною 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-БАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ця редакція договору, а не інша. Тому, з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Звертаючись до суду з позовом, банк вказав, що підписанням заяви відповідач приєднався до Договору.

Проте, в анкеті-заяві від 30.09.2019 відсутні умови про розмір процентної ставки (а.с. 7).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК», що розміщені на офіційному сайті позивача (www.a-bank.com.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «А-БАНК» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (30.09.2019) до моменту звернення до суду з указаним позовом (липня 2021), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Витяг із Умов та правил надання банківських послуг «Кредитні карти «Зелена», витяг із Тарифів користування кредитною карткою «Зелена», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30.09.2019 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Аргументи апеляційної скарги про те, що при зверненні до суду банк надав Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому визначені умови кредитування, і який підписаний ОСОБА_3 , спростовується матеріалами справи, зокрема, долучений до позовної заяви Паспорт споживчого кредиту не підписаний відповідачем.

Крім того, термін «Паспорт споживчого кредиту» випливає зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК», які ОСОБА_4 не підписані, а зазначені у цьому Паспорті споживчого кредиту процентні ставки не містять інформації, що вони стосуються саме договору між сторонами б/н від 13.02.2018, а тому не можуть свідчити про узгодження цих умов кредитного договору між сторонами, що вимагає положення статей 3, 627 ЦК України.

Зі змісту даного паспорту вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише в період з 22.10.2018 до 06.11.2018. Більше того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача, а тому доводи банку про погодження умов кредитного договору шляхом підписання позичальником даного паспорту кредиту є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що з урахуванням наявного у справі паспорту споживчого кредиту із зазначенням розміру процентів, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, застосований бути не може, а необхідно застосувати судову практику Верховного Суду у справах: № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року та № 284/157/20, необгрунтовані.

У наведених позивачем справах мають місце інші фактичні обставини. Зокрема у справі № 524/5556/19 судами встановлено, що договір про надання фінансового кредиту, було вцілому укладено між сторонами 13 травня 2019 року в електронній формі і він містить електронний підпис позивачки та представника ТОВ «КУ «Європейська кредитна група», а тому має силу договору, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». В даній справі встановлено, що договір підписаний сторонами у паперовій формі особистими підписами і не містить умов щодо укладання його в електронній формі.

У справі 284/157/20 судами встановлено, що паспорт споживчого кредиту, в якому вказана процентна ставка, підписаний відповідачем у паперовій формі, що очевидно не відповідає обставинам даної справи, де паспорт споживчого кредиту не містить відомостей про процентну ставку і підписано у паперовій формі представником банку та не містить підпису відповідача відсутній (а.с.7 зворот), а паспорт споживчого кредиту іншого змісту, який містить процентну ставку (а.с.8), взагалі не підписаний жодною із сторін.

Отже, наведені позивачем судові рішення Верховного Суду та судове рішення в даній справі, яке оскаржується, ухвалені у справах з різними (іншими) фактичними обставинами.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, у цьому випадку підлягає застосуванню не позиція, що міститься у наведених скаржником постановах колегії суддів чи судової палати КЦС, а саме висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, який і врахований судом першої інстанції при вирішенні даного спору.

Окрім того, такий висновок відповідає приниципу юридичної визначеності, бо якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

За таких обставин, враховуючи недоведеність належними та допустимими доказами обставин, на які АТ «А-БАНК» посилався як на підставу своїх вимог, на підставі статей 12, 81, 263 ЦПК України, за змістом яких рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і має бути ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вимог банку про стягнення відсотків за користування кредитом.

Також необхідно зазначити, що у мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 роз`яснено, що з огляду на приписи частини 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору; особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності й розумності. Виходячи з наведеного є юридично неспроможним посилання позивача на те, що відповідач не довів, що під час укладення сторонами кредитного договору діяли інші, ніж приєднані до справи, Тарифи і Умови та Правила надання банківських послуг, що відповідач не заперечував факт ознайомлення з ними і не спростував ні факту наявності кредитної заборгованості, ні її розміру.

Згідно з приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Апеляційний суд враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи, переоцінки доказів, які були предметом судового розгляду і яким суд надав правильну правову оцінку, а тому не слугують підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: