ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м.Суми

Справа №950/2191/21

Номер провадження 22-ц/816/237/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фермерське господарство «Хвостенко Тетяни Іванівни»,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 30 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Косолапа В.М., у приміщенні Лебединського районного суду Сумської області, повний текст якого складено 01 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства «Хвостенко Тетяни Іванівни» (далі - ФГ «Хвостенко Тетяни Іванівни») про стягнення неустойки.

Позов мотивує тим, що 17 жовтня 2020 року між ним та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідачу надано позику в сумі 113 200 грн зі сплатою процентів із розрахунку 13 000 грн за повний місяць користування грошовими коштами в строк до 17 лютого 2021 року.

Відповідно до п. 7 договору відповідач взяв на себе зобов`язання зі сплати неустойки у розмірі 0,40% від суми боргу за кожен день прострочення повернення суми позики.

Відповідач належним чином свої зобов`язання за договором позики не виконав.

Лебединський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 02 липня 2021 року у справі № 950/538/21 стягнув з відповідача на користь позивача 113 200 грн основного боргу за договором позики від 17 жовтня 2020 року; 44 000 грн - нарахованих процентів за користування грошовими коштами, наданими за договором позики від 17 жовтня 2020 року; 47 091,20 грн - нарахованої неустойки за невиконання зобов`язань за договором позики від 17 жовтня 2020 року за період з 18 лютого 2021 року по 01 червня 2021 року, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1721,50 грн та 454 грн, а всього 206 466,70 грн. На виконання вказаного рішенн суду було видано виконавчий лист.

Зазначає, що стягнуті на виконання рішення суду грошові кошти надійшли на депозитний рахунок відділу ДВС 13 вересня 2021 року в сумі 8672,19 грн та 29 вересня 2021 року в сумі 197 794,51 грн. Відповідно відповідач має сплатити на його користь неустойку за період з 02 червня 2021 року по 29 вересня 2021 року в сумі 54 336 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ФГ «Хвостенко Тетяни Іванівни» на свою користь грошові кошти в сумі 54 336 грн, як нарахованої неустойки за невиконання зобов`язань за договором позики від 17 жовтня 2020 року за період з 02 червня 2021 року по 29 вересня 2021 року.

Лебединський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 30 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що висновки суду про те, що він реалізував своє право на повернення суми основного боргу, нарахованих процентів та неустойки по договору від 17 жовтня 2021 року, звернувшись до суду в межах цивільної справи № 950/538/21, у якій заочним рішенням на його користь стягнуто всю суму заборгованості, є таким, що не відповідає дійсності.

Наголошує на тому, що у справі, рішення в якій оскаржується, він просив стягнути нараховану неустойку за період з 02 червня 2021 року по 29 вересня 2021 року, яка не була предметом судового розгляду у справі № 950/538/21 і право на її стягнення не було ним до цього часу реалізоване.

Звертає увагу суду на те, що суд правильно послався на правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, проте невірно їх застосував.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 17 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ФГ « Хвостенко Тетяна Іванівна » (позичальник) укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність грошові кошти в сумі 113 200,00 грн та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплачувати на користь позикодавця проценти із розрахунку 13 000,00 грн. за повний місяць користування такими грошовими коштами (а. с. 6).

Згідно з п. 4 вказаного договору, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 цього договору та нараховані відсотки у строк до 17 лютого 2021 р.

Відповідно до п. 7 договору, у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за цим договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 0,40 % від суми боргу за кожен день прострочення повернення суми позики.

У зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання позивач звернувся до суду та Лебединський районний суд Сумської області заочним рішенням від 01 червня 2021 у справі № 950/538/21 стягнув з ФГ «Хвостенко Тетяна Іванівна» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 204 291,20 грн, а саме: 113 200,00 грн. основного боргу за договором позики від 17 жовтня 2020 року; 44 000 грн нарахованих процентів за користування грошовими коштами, наданими за договором позики від 17 жовтня 2020 року; 47 091,20 грн. нарахованої неустойки за невиконання зобов`язань за договором позики від 17 жовтня 2020 року, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1721,50 грн та 454 грн, всього 206466,70 грн (а. с. 8-9).

Згідно листа Лебединського відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 12 жовтня 2021 року № 33741-188, по виконавчому провадженню № 65961157 з виконання виконавчого листа № 950/538/21, виданого 02 липня 2021 року про стягнення боргу з ФГ «Хвостенко Тетяни Іванівни» в розмірі 206 466,70 грн на користь ОСОБА_1 , борг сплачено в повному обсязі згідно платіжного доручення № 11283 від 21 вересня 2021 року в сумі 8672,19 грн, які надішли на депозитний рахунок відділу 13 вересня 2021 року та № 11630 від 29 вересня 2021 року в сумі 197794,51 грн, які надійшли на депозитний рахунок відділу 28 вересня 2021 року. 30 вересня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а. с. 10).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 реалізував своє право на повернення суми основного боргу, нарахованих процентів та неустойку по договору від 17 жовтня 2021 року, звернувшись до суду в межах цивільної справи № 950/538/21, у якій заочним рішенням на його користь стягнуто всю суму заборгованості. Крім того, вважав, що оскільки за договором позики від 17 жовтня 2020 року позичальник зобов`язався повернути суму позики та нараховані відсотки у строк до 17 лютого 2021 року, тобто сторонами договору встановлено строк його дії, то після закінчення цього строку неустойка, визначена умовами договору, нарахуванню не підлягає.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду, так як вони не відповідають обставинам справи та суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою-другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені полягає

у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

В даній справі, позивач звернувся до суду з позовом, в якому ставить питання про стягнення з відповідача неустойки, передбаченої пунктом 7 договору позики від 17 жовтня 2020 року за період з 02 липня 2021 року по 29 вересня 2021 року, тобто за період з дня, наступного після ухвалення Лебединським районним судом Сумської області рішення від 01 червня 2021 року, яким з відповідача в тому числі було стягнуто неустойку (справа № 950/538/21), по день фактичного виконання зобов`язання - 29 вересня 2021 року.

Як вже зазначалося вище, п. 7 договору позики від 17 жовтня 2020 року передбачає сплату позичальником неустойки в розмірі 0,40% від суми боргу за кожен день прострочення повернення суми позики, яку позичальник згідно п. 4 повинен був повернути до 17 лютого 2021 року.

Суд першої інстанції помилково вважав, що після закінчення строку дії договору, неустойка визначена умовами договору, нарахуванню не підлягає. При цьому суд не звернув увагу на те, що умовами укладеного сторонами договору позики нарахування пені передбачене саме після закінчення строку повернення суми позики, тобто після 17 лютого 2021 року.

Як вже було зазначено, вище особливість пені полягає у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Суд першої інстанції, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), не врахував, що правовідносини в справі № 444/9519/12 не є аналогічними правовідносинам в справі, рішення в якій переглядається, оскільки в справі № 444/9519/12 позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, а тому позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені.

Таким чином в даній справі позивач має право на стягнення з відповідача неустойки за невиконання зобов`язань за договором позики від 17 жовтня 2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач жодних заперечень щодо позовних вимог та поданої апеляційної скарги суду не надав.

Згідно розрахунку позивача неустойка за період з 02 червня 2021 року по 29 вересня 2021 року складає суму 54 336 грн (а. с. 11).

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з вказаним розрахунком.

Як вже зазначалося вище, згідно листа відділу державної виконавчої служби борг сплачено в повному обсязі згідно платіжного доручення № 11283 від 21 вересня 2021 року в сумі 8672,19 грн, які надішли на депозитний рахунок відділу 13 вересня 2021 року та № 11630 від 29 вересня 2021 року в сумі 197794,51 грн, які надійшли на депозитний рахунок відділу 28 вересня 2021 року.

З наведеного вбачається, що відповідачем на депозитний рахунок відділу ДВС 13 вересня було внесено кошти в сумі 8672,19 грн, а 28 вересня 2021 року в сумі - 197794,51 грн., тобто саме у вказані строки відповідачем вчинено дії на виконання зобов`язання, а не коли державним виконавцем було здійснено перерахування коштів на рахунок позивача.

Отже підлягає стягненню неустойка за період з 02 червня 2021 року по 12 вересня 2021 року в сумі 46 638,40 грн (113 200 грн х 0,40% х 103 дні).

Та з врахуванням сплачених 13 вересня 2021 року коштів в сумі 8672,19 грн, за період з 13 вересня 2021 року по 28 вересня 2021 року (день фактичного виконання зобов`язання в повному обсязі), в сумі 6271,65 грн (104 527,80 х 0,40% х 15 днів).

А всього за період з 02 червня 2021 року по 28 вересня 2021 року підлягає стягненню неустойка в сумі 52 910,05 грн (46638,40 грн + 6271,65 грн).

За встановлених обставин та норм права, рішення суду на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ФГ «Хвостенко Тетяни Іванівни» на користь ОСОБА_1 неустойки за невиконання зобов`язання за договором позики від 17 жовтня 2020 року за період з 02 червня 2021 року по 28 вересня 2021 року в сумі 52 910,05 грн.

Крім того, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України з ФГ «Хвостенко Тетяни Іванівни» на користь ОСОБА_1 слід стягнути пропорційно до задоволеної частини позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору в сумі 884,17 грн - за подання позовної заяви та в сумі 1326,26 грн - за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3,4, 381-382 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 30 листопада 2021 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства «Хвостенко Тетяни Іванівни» на користь ОСОБА_1 неустойку за невиконання зобов`язання за договором позики від 17 жовтня 2020 року за період з 02 червня 2021 року по 28 вересня 2021 року в сумі 52 910 гривень 05 копійок.

Стягнути з Фермерського господарства «Хвостенко Тетяни Іванівни» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 884 гривні 17 копійок та за подання апеляційної скарги в сумі 1326 гривень 26 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1, п. 2 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина