Провадження № 2/463/714/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

за участю секретаря судового засідання Ліпчанської А.В.

відповідача ОСОБА_1

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат,

в с т а н о в и в :

позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат.

Позовні вимоги мотивує тим, що на даний час позивачу дуже тяжко матеріально утримувати дітей з раніше визначеним розміром аліментів. За останні роки збільшились потреби дітей, а також збільшились ціни на товари щоденного користування, комунальні послуги та їжу значно виросли. Позивачу відомо, що відповідач є фінансово забезпеченим, має неофіційний дохід від надання послуг з постачання продукції, доставляє товар від різних компаній по роздрібних магазинах та ринках Львова. Розмір його доходів значно збільшився, проте відповідач приховує свої доходи. Аліменти відповідач нікому не платить, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина немає. Відповідач є особою молодого віку, працездатною особою, а тому за своїм матеріальним станом в змозі організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити достатню матеріальну допомогу дітям, і повинен надавати грошову допомогу на їх утримання. Позивач понесла значні витрати на оздоровлення дітей на морі, оплачує навчання дітей, придбала комп`ютер та мобільні телефони. У зв`язку з цим виникла необхідність подати позов про збільшення розміру аліментів на утримання дітей та стягнути додаткові витрати, пов`язані з вихованням дітей, а також відшкодувати частину витрат, що понесла позивач на дітей. Варто зазначити, що всі витрати, зазначені вище, які пов`язані з утриманням та вихованням дітей здійснюються позивачем без допомоги зі сторони батька дітей, також відповідач не здійснює жодних додаткових витрат на дітей.

Ухвалою від 18 січня 2021 року відкрито провадження у справі та прийнято справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Від відповідача до суду поступив відзив на позов, в якому зазначає, що з моменту призначення аліментів значно погіршився стан його здоров`я. Тривалий час відповідач перебував на лікуванні. Станом на день розгляду справи відповідач не працює, доходів немає, можливість працювати є фізично ускладненою.

Жодних умов для збільшення розміру аліментів позивачем не наведено. Вважає, що мають місце підстави для зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що він втратив працездатність, проте, не звертався з такою вимогою, а всіма силами старається сплачувати призначені аліменти в розмірі 3000 гривень щомісяця, так як свідомий того, що має обов`язки перед своїми дітьми і сумлінно їх виконує, немає жодних заборгованостей щодо сплати аліментів. З моменту збільшення розміру аліментів у 2018 році жодні обставини, які б передбачали збільшення розміру аліментів не виникли і не змінилися.

Окрім цього, витрати позивача на літній відпочинок дитини, за умови, якщо місце відпочинку дитини обиралось позивачем на власний розсуд, без узгодження з відповідачем не можуть вважатися додатковими витратами та стягуватись з платника аліментів.

Оскільки такий відпочинок не був завчасно погоджений зі мною, а Єгипет не є місцем оздоровлення, яке було б з об`єктивних причин рекомендовано моїм дітям, то вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Також, витрати, пов`язані з навчанням дитини, є особливою обставиною та не відносяться до додаткових витрат в розумінні ст.195 СК України, тому правові підстави для їх стягнення з відповідача відсутні. Окрім цього, не відносяться до додаткових витрат відповідно до правових висновків Верховного Суду й витрати одного із батьків на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка, витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка. Не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, і навчання дитини з метою здобуття професійної освіти, оскільки такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання дітей.

Вважає, що придбання мобільних телефонів «Iphone 11» для дітей не є додатковими витратами, викликаними об`єктивною необхідністю, а є бажанням позивача придбати такі дорогі телефони, тому не можуть бути включені в додаткові витрати, та не є такими за своєю природою. Аналогічно щодо ноутбука, такі витрати включені в розмір аліментів. Більш того, квитанції, долучені позивачем не містять жодних даних про платника, відтак, не можуть вважатися належним доказом.

Вважає, що відсутні будь які підстави для задоволення позовних вимог позивача, тому в задоволенні таких слід відмовити в повному обсязі.

Від позивача до суду надійшло заперечення на відзив, в якому зазначає, що самостійно утримує, виховує двох дітей, які мають біологічного батька, окрім 3 тисяч гривень в місяць відповідач не приймає жодної участі у вихованні дітей. Проте вводить суд в оману, маніпулює обставинами справи і подає неправдиву інформацію щодо свого важкого матеріального становища через перенесену операцію. Відповідач акцентує увагу на збільшенні доходів позивача, проте сам не платячи зі своїх доходів жодної копійки до бюджету хоч і працює, проте неофіційно.

В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала клопотання про розгляд справи без її участі.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи та долученого до матеріалів справи копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2013 року визнано мирову угоду укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , згідно якої ухвалено стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 16 вересня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2018 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття та до зміни матеріального становища сторін.

У відповідності до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач долучає докази на підтвердження понесення додаткових витрат на дитину, проте жодних належних доказів зміни матеріального або сімейного стану відповідача суду не надає, доводи відповідача щодо погіршення стану здоров`я не спростовані.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вимоги про збільшення розміру аліментів на даний час є безпідставними та на належних та допустимих доказах не ґрунтуються.

Окрім цього, згідно із ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17).

Також, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Відповідна позиція відповідає і позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19).

Так, позивачка зазначає, що з метою оздоровлення дітей оплатила туристичну поїздку до Арабської Республіки Єгипет.

Разом з тим, суд погоджується із доводами відповідача щодо того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо відпочинку в Арабській Республіці Єгипет, а також не надано доказів того, що відповідні поїздки були рекомендовані та здійснені в лікувальних цілях, викликаних станом здоров`я.

Окрім цього, відсутні також підстави вважати, що існують такі особливі обставини як схильність дитини до комп`ютерних технологій, що потребує купівлі відповідної техніки та навчання у «Літньому комп`ютерному таборі», що вимагає додаткових матеріальних витрат.

Також не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, і навчання дитини з метою здобуття професійної освіти. Такого висновку Верховний Суд дійшов, зокрема, у постанові від 26.08.2020 року у справі №336/1488/19.

До матеріалів справи долучено копії документів щодо понесення витрат на оплату освітніх послуг навчальним закладом Львівський державний університет безпеки життєдіяльності. Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 навчається в навчальному закладі на платній основі.

Разом з тим, навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Окрім цього, статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (частини перша, друга статті 199 СК України).

Проте з відповідними вимоги позивач не зверталась.

З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що позивачем жодними доказами не доведені обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а тому в суду відсутні підстави вважати доведеною підставність позовних вимог.

З врахуванням положень ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат - відмовити за безпідставністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту судового рішення 13 червня 2022 року.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя: Гирич С. В.