Провадження № 2/205/1498/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18 грудня 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача Дніпровської міськради про визнання права власності в порядку набувальної давності.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2020 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2021 року було витребувано від Другої ДДНК копію спадкової справи, від КП «ДМБТІ» копію інвентаризаційної справи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року ОСОБА_1 у задоволення заяви про виклик та допит свідків було відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів було задоволено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2022 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до розгляду по суті.

Позивач у своєму позові, посилався на те, що 09 лютого 1963 року ОСОБА_2 було надано у безстрокове користування земельну ділянку АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку. 27 липня 1983 року виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності житловий будинок з будівлями та спорудами, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті спадкоємці або інші власники не з`являлися, своїх намірів про розпорядження майном не виявляли, із заявою про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини у встановленому законом порядку не звертався. З літа 2003 року позивач проживає у спірному домоволодінні, утримує його в належному стані, здійснював капітальний і поточний ремонт, володіє та користується ним, несе витрати по його утриманню. 26 січня 2009 року позивачем було укладено договір про користування електричною енергією. 21 квітня 2014 року на спірний житловий будинок було виготовлено технічний паспорт. Позивач добросовісно володіє зазначеним майном відкрито та безперервно до теперішнього часу, тобто більше 10 років. Просив суд визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , та стягнути з відповідача судовий збір.

Відповідач Дніпровська міська рада у своєму відзиві проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначивши, що рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 415 від 23 квітня 2019 року житловий будинок АДРЕСА_2 було прийнято у комунальну власність та визначено балансоутримувача. На теперішній час рішення чинне та не оскаржувалося, тому у позивача відсутні правові підстави для звернення з даним позовом. На разі Дніпровська міська рада позбавлена можливості зареєструвати право власності на спірний житловий будинок, оскільки у 2008 році було проведено інвентаризацію та встановлено, що житловий будинок загальною площею 21., кв.м., переданий територіальній громаді за рішенням суду, знесений, а на його місці у 2008 році побудований новий, загальною площею 38,9 кв.м., що підтверджується рішенням про відмову у державній реєстрації від 22 вересня 2020 року. Позивачем було знесено нерухоме майно, яке йому не належало на законних підставах, він самовільно зайняв земельну ділянку і побудував житловий будинок, який не узаконений та не введений в експлуатацію. Право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 30 травня 2008 року за замовленням позивача було проведено технічну інвентаризацію, якою встановлено, що старий будинок було знесено та побудовано новий, який підлягає введенню в експлуатацію та узаконенню. Таким чином, ОСОБА_1 завдає шкоди інтересам територіальної громади, оскільки знищив майно, належне до комунальної власності, і самовільно зайняв земельну ділянку шляхом незаконного будівництва. Крім того, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2017 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2016 року про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю було скасовано, у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У своїй заяві до суду представник позивача проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням виконкому Ленінської райради депутатів трудящих від 10 липня 1962 року ОСОБА_2 було надано право індивідуального будівництва по АДРЕСА_2 (а.с. 64).

На підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку від 09 лютого 1963 року ОСОБА_2 було виділено земельну ділянку АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку житловою площею 23,85 кв.м. (а.с. 6-7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 10).

Актом від 24 грудня 1969 року, складеним Дніпропетровським БТІ, встановлено, що ОСОБА_3 відновлювала будинок АДРЕСА_2 , який вона будувала спільно з ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , після пожежі у 1968 році (а.с. 76).

Актом від 19 березня 1983 року, складеного міськінвентарбюро, встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 відновила після пожежі 1968 року (а.с. 81).

У серпні 1983 року ОСОБА_3 звернулася до МБТІ із заявою про видачу їй довідки-характеристики на буд. АДРЕСА_2 для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 82).

11 серпня 1983 року ОСОБА_3 було надано довідку-характеристику для отримання свідоцтва про право на спадщину (а.с. 83).

На підставі свідоцтва про право особистої приватної власності на житловий будинок від 27 липня 1983 року, виданого Ленінським районним відділом комунального господарства виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів, житловий будинок АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 , право власності на який зареєстровано в КДМБТІ в реєстрову книгу № 417 за № 19 (а.с. 84).

У квітні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до КП «ДМБТІ» із замовленням провести поточну інвентаризацію житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 96 оберт).

Відповідно до акту про знесення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , від 30 травня 2008 року (а.с. 96), житловий будинок, загальною площею 21,3 кв.м., який на підставі свідоцтва про право власності від 27 липня 1983 року належить ОСОБА_2 , знесений, на його місці побудовано новий житловий будинок. Право власності на знесений житловий будинок не скасовано.

Згідно з технічним паспортом від 30 травня 2008 року житловий будинок, який розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 38,9 кв.м., житловою 21,1 кв.м., є самочинним будівництвом та підлягає введенню в експлуатацію і узаконенню (а.с. 90-96).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2017 року скасовано рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2016 року про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 129-130).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2018 року визнано відумерлою спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складається із житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 131-133).

Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 415 від 23 квітня 2019 року житловий будинок АДРЕСА_2 прийнято у комунальну власність і зараховано на баланс КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради (а.с. 134-135).

Рішенням державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 22 вересня 2020 року відмовлено територіальній громаді в особі Дніпровської міської ради у державній реєстрації права власності на спірний житловий будинок, оскільки житловий будинок, загальною площею 21,3 кв.м., знесено, на його місці збудовано новий житловий будинок, загальною площею 38,9 кв.м., на який заявлено право, ОСОБА_2 не належав (а.с. 136-137).

З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулася його дружина, ОСОБА_3 в особі опікуна ОСОБА_4 28 квітня 1979 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою Онішко Н.І. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 169-173).

Згідно із ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Положеннями ч. 2 ст. 344 ЦК України визначено, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Відповідно до змісту ст. 344 ЦК України, обставини, які мають значення для справи, і які повинен довести саме позивач, як передбачає ч. 1 ст. 81 ЦПК України, є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Згідно з ч. 2 п. 9 постанови пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що фактично позивачем було знищено майно, належне ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини звернулася його дружина, ОСОБА_3 , якій Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину, що спростовує твердження позивача про те, що із заявами про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося.

Заперечення відповідача, що ОСОБА_1 не є добросовісним володільцем спірного майна, оскільки на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2018 року визнано відумерлою спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складається із житлового будинку АДРЕСА_2 , судом не приймаються, оскільки з матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла його дружина і їй у встановленому законом порядку державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Проте, оскільки суд не наділений повноваженнями давати правову оцінку відповідності рішення ч. 5 ст. 263 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту.

Судом також приймається до уваги те, що позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом, у задоволенні якого рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2017 року було відмовлено.

Таким чином, у контексті врегулювання спірних правовідносин, що виникли між сторонами по даній цивільній справі, нормами виключно цивільного законодавства, набуття позивачем права власності може відбуватись шляхом пред`явлення позову щодо визнання права власності, за наявності правових підстав, а не позову про визнання права власності в порядку набувальної давності.

Суд не може взяти до уваги посилання позивача в описовій частині позову на ст. 344 ЦК України, оскільки суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу виключно в межах позовних вимог, заявлених сторонами (ст. 11 ЦПК України). Оскільки предмет даного позову відображає волевиявлення позивача щодо застосування до відповідача способу захисту права, яке врегульоване ст. 344 ЦК України, суд зобов`язаний розглядати дану цивільну справу виключно в контексті таких позовних вимог.

З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що зазначені вимоги позивача в обраний ним спосіб захисту порушеного права задоволенню не підлягають, оскільки обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови в позові.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, судові витрати, понесені ним у зв`язку із розглядом справи слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч.ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) у задоволенні позовних вимог до Дніпровської міської ради (, юридична адреса: 49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, буд. 75) про визнання права власності в порядку набувальної давності відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: