Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/167/22
Провадження № 2/670/128/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Волкової О.М.

з участю секретаря Сікорської В.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про тлумачення заповіту,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив здійснити тлумачення заповіту ОСОБА_4 , посвідченого 24 січня 2020 року секретарем Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області та зареєстрованого в реєстрі № 2 таким чином: усе майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, взагалі все те, що мені належатиме на день смерті, і на що я за законом матиму право, заповідаю ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначено,що згідно заповіту від 24 січня 2020 року, посвідченого секретарем Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області та зареєстрованого в реєстрі за № 2, ОСОБА_4 заповіла позивачу належне їй майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 . Поховання померлої позивач провів самостійно за власні кошти.

26 січня 2021 року він звернувся до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Кухарської Л.А. із заявою про прийняття спадщини, та в той же день нотаріусом було заведено спадкову справу № 13-2021.

Будь-які інші особи із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались.

По спливу шестимісячного строку ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак листом № 73/01-16 від 18.07.2021 року нотаріус повідомив йому, що земельна ділянка площею 1,42 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :09:007:0032 та земельна ділянка площею 1,10 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :09:007:0106, розташовані на території Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницько, області у заповіті, складеному на його ім`я, не перелічені, а отже йому не заповідані, тому свідоцтво про право на спадщину не може бути видано, і рекомендовано звернутись до суду для тлумачення заповіту.

Також позивач зазначив, що він є родичем заповідачки, оскільки його тесть ОСОБА_5 був її цивільним чоловіком протягом майже 15 років. За життя ОСОБА_4 він постійно здійснював за нею догляд - допомагав по господарству, забезпечував лікуванням, необхідною медичною допомогою та ін. Вона довіряла йому ведення усіх своїх справ, а в останні роки життя завжди привселюдно стверджувала, що має намір заповісти йому все без виключення майно.

У заповіті ОСОБА_4 зазначено, що «усе моє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, взагалі все те, що мені належатиме на день смерті, і на що я за законом я матиму право, заповідаю ОСОБА_1 », тобто її дійсною волею було заповідання усього без виключення майна, яке буде належати їй на момент смерті.

Тому, оскільки зі змісту спірного заповіту чітко вбачається, що заповідачка заповіла все без виключення майно, яке їй належатиме на день смерті, позивачу, то він просить саме таким чином тлумачити спірний заповіт.

Ухвалою від 25.04.2022 року у справі відкрите провадження, та за клопотанням позивача залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, -- приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Кухарську Л.А.

Протокольною ухвалою суду від 30.05.2022 року за клопотанням представника позивача до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідча, -- ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 10.06.2022 року у справі закрите підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні свої вимоги підтримав повністю та просив задовольнити.

Пояснив, що ОСОБА_4 , із якою до смерті жив його тесть, він з дружиною почав обходити у 2005 році. Вони допомагали по господарству, садили город, пасли череду, доглядали її після інсульту, та похоронили. За життя ОСОБА_4 кілька разів складала заповіти. Спочатку заповіт вона склала на дружину позивача, потім на іншого чоловіка, пізніше на ОСОБА_3 . Останній заповіт вона склала на позивача, який секретар сільської ради Шкапоїд Л.В. через хворобу ОСОБА_4 посвідчувала вдома. При цьому ОСОБА_4 наголошувала, що не знала про фактично укладений договір купівлі-продажу будинку ОСОБА_3 , що грошей за будинок їй не дали, а дві земельні ділянки після її смерті перейдуть тому, хто її похоронить.

Представник позивача ОСОБА_2 звертав увагу суду на те, що при складанні заповіту допущені неточності, оскільки за його змістом ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_1 все своє майно, але дві земельні ділянки в заповіті не зазначені. Тому заповіт необхідно тлумачити таким чином, що усе майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, взагалі все те, що належатиме на день смерті ОСОБА_4 , і на що вона за законом матиме право, заповідано ОСОБА_1 .

Третя особа ОСОБА_3 із позовом не погодився, та пояснив, що протягом 2018-2019 років він здійснював догляд за ОСОБА_4 , а потім вона повідомила, що за нею будуть доглядати інші люди. ОСОБА_3 вказував, що оскільки у складеному заповіті на ім`я позивача земельні ділянки не зазначені, а раніше все своє майно ОСОБА_4 заповіла йому, то він як спадкоємець за заповітом претендує на ці земельні ділянки, і подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, ОСОБА_3 вважає, що заповідаючи ОСОБА_1 конкретне майно, а саме хату, хлів, гараж, погріб, кухню, конюшню, баню, криницю, ОСОБА_4 мала на увазі домогосподарство в с. Нетечинці, де вона раніше проживала, а не те, яке розміщене по АДРЕСА_1 , і яке він придбав у неї через деякий час після складання заповіту за договором купівлі-продажу.

У судове засідання представник відповідача, Віньковецької селищної ради, та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, -- приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу Кухарська Л.А., будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, не з`явились, подали до суду заяви про слухання справи у їх відсутності, по суті заявлених позовних вимог свою позицію не висловили.

Суд, заслухавши позивача та його представника, пояснення третьої особи, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши всі доводи та заперечення, вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що 26 червня 2018 року ОСОБА_4 склала заповіт, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заповіт посвідчений Макаровою Н.В., приватним нотаріусом Віньковецького районного нотаріального округу Хмельницької області, зареєстрований в реєстрі за № 440 (а.с.38).

24 січня 2020 року ОСОБА_4 склала заповіт, який посвідчений в.о. секретаря Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області Шкапоїд Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 2 (а.с.6,30).

Згідно змісту цього заповіту на випадок своєї смерті ОСОБА_4 зробила таке заповітне розпорядження: «Усе моє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, взагалі все те, що мені належатиме на день смерті, і на що я за законом матиму право, заповідаю у власність ОСОБА_1 : хата, хлів, гараж, погріб, кухня, конюшня, баня, криниця».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла в с. Нетечинці Віньковецького району Хмельницької області (а.с.7).

26 січня 2021 року позивач ОСОБА_1 подав приватному нотаріусу Віньковецького районного нотаріального округу Кухарській Л.А. заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , та за його заявою відкрита спадкова справа № 13-2021 (а.с.25).

25 червня 2021 року до приватного нотаріуса Віньковецького районного нотаріального округу Кухарської Л.А. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 звернувся ОСОБА_3 (а.с.35).

18 липня 2021 року за вих. № 73/01-16 приватний нотаріус Кухарська Л.А. на усне звернення ОСОБА_1 з питань оформлення спадкового майна - земельної ділянки, площею 1,42 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :09:007:0032, та земельної ділянки площею 1,16 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :09:007:0106, розташованих на території Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, по спадковій справі, заведеній після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомила, що за наявності заповітів, складених ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого 24.01.2020 року на конкретне майно та ІНФОРМАЦІЯ_3 на усе майно померлої, заповіт, складений на його ім`я скасовує попередній у тій частині, в якій йому суперечить.

Тому нотаріус роз`яснила позивачу, що вказані земельні ділянки у заповіті, складеному на його ім`я не перелічені, отже йому не заповідані, свідоцтво про право на спадщину на його ім`я не може бути видано, а в разі спору між спадкоємцями-тлумачення заповіту здійснюється судом (а.с.8).

Наведені обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

На підставі ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України).

Пунктом 2.1 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 передбачено, що заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини.

Вказане кореспондується з вимогами п. 1.6 Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Статтею 1256 ЦК України визначено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнанні правочинів недійсними» визначено, що при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників.

Згідно зі ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Верховний Суд у складі об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

При цьому, потреба у тлумаченні виникає тоді, коли заповіт містить суперечливі положення, що ускладнюють його виконання.

Проте тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.

При цьому, частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

У заповіті, складеному 24.01.2020 року ОСОБА_4 на ім`я позивача ОСОБА_1 після друкованого тексту «Усе моє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, взагалі все те, що мені належатиме на день смерті, і на що я за законом матиму право, заповідаю у власність» від руки зазначено: « ОСОБА_1 : хата, хлів, гараж, погріб, кухня, конюшня, баня, криниця».

Згідно із свідченнями допитаної у судовому засіданні як свідка ОСОБА_6 , у січні 2020 року вона виконувала обов`язки голови та секретаря Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області і як посадова особа посвідчувала спірний заповіт. Заповіт було складено та посвідчено на відповідному бланку вдома у ОСОБА_4 , яка була при свідомості, все розуміла, сказала, що проконсультувалась, і вказала конкретне майно, яке вона побажала заповісти ОСОБА_1 . При цьому ОСОБА_6 уточняла та перепитувала у неї щодо належних їй земельних ділянок, на що ОСОБА_4 повідомила, що земельні ділянки у цей заповіт включати не буде, тільки хату. ОСОБА_6 зачитала ОСОБА_4 текст заповіту, після чого вона його підписала.

Водночас суд погоджується з доводами представника позивача, що у спірному заповіті є певні неточності.

Так, у заповіті не зазначена адреса місце розташування хати, хліва, гаража, погреба, кухні, конюшні, бані, криниці, оскільки згідно зі свідченнями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , пояснень третьої особи ОСОБА_3 та позивача, ОСОБА_4 в с. Нетечинці належали два домогосподарства, одне з яких за договором купівлі-продажу придбав ОСОБА_3 , а інше на теперішній час пустує.

Однак будь-які неточності й помилки в заповіті не можуть бути усунуті шляхом тлумачення змісту заповіту відповідно до вимог чинного законодавства, тому на думку суду обраний позивачем спосіб захисту права вочевидь не співпадає з тими правами, які він намагається захистити, оскільки ОСОБА_1 фактично наполягає на виході за межі тлумачення змісту правочину з метою визнання за ним права власності на все спадкове майно.

Аналіз зазначених вище обставин свідчить, що спірний заповіт складено зі слів заповідача, воля ОСОБА_4 була виражена таким чином, що ОСОБА_8 вона заповіла конкретне майно, та враховуючи, що під час тлумачення заповіту не допускається внесення змін до його змісту, правових підстав для задоволення заявлених вимог немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 15, ст. 16, ст. 213, ст. 1256 ЦК України, ст.ст. 10-13, ст. 17, ст. 247, ст.ст. 258-259, ст.ст. 263-265, ст. 268, ст. 357 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про тлумачення заповіту, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене 04.07.2022 року.

Суддя О.Волкова