ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/405/22 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 311020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Дідух М.Є.

та сторін: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Василишина К.В., представників відповідача КНП ЦЕМДМК ТОР адвоката Берегуляка В.Ф., Канафар Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/21105/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2022 року, ухваленого суддею Позняком В.М., повний текст якого складений 04 лютого 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради про стягнення невиплаченої додаткової заробітної плати та компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Комунального некомерційного підприємства Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради про стягнення з відповідача на користь позивача: заборгованість по оплаті заробітної плати за період з квітня 2019 року по листопад 2021 року включно без утримання податків й інших обов`язкових платежів у розмірі 22 832 (двадцять дві тисячі вісімсот тридцять дві) гривні; суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати в сумі 21 294 (двадцять одну тисячу двісті дев`яносто чотири) гривні; судові витрати покласти на відповідача (том 1, а.с. 1-9).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона працює завідувачем аптечного відділення КНП Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф ТОР та з 26 червня 2017 року їй присвоєну вищу кваліфікаційну категорію Фармацевт з нарахуванням відповідної доплати до заробітної плати. Вважає, що за період з квітня 2019 року по листопад 2021 року відповідач безпідставно не виплачує їй підвищений посадовий оклад, як це передбачено абзацом першим підпункту б пункту 2.4.1 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05 жовтня 2005 року Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, як керівнику із числа фахівців з базовою та неповною вищою освітою, що має вищу кваліфікаційну категорію в розмірі 28,3 відсотка тарифної ставки працівника І тарифного розряду. Сума заборгованості, відповідно до розрахунку позивача за вказаний період, становить 22 832 гривень. Крім того, на цю суму просить стягнути компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2022 року на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення підвищеного розміру посадового окладу за період 01 квітня 2019 року по 30 вересня 2020 року, а також компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати з цих сум.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради про стягнення нарахованої та невиплаченої додаткової заробітної плати за період з 01 жовтня 2020 року по 01 листопада 2021 року, а також компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати з цих сум відмовлено (том 1, а.с. 209-212).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2022 року у справі №607/21105/21 та прийняти нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити в повному обсязі, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача: заборгованість по оплаті заробітної плати за період з квітня 2019 року по листопад 2021 року включно без утримання податків й інших обов`язкових платежів у розмірі 22 832 (двадцять дві тисячі вісімсот тридцять дві) гривні; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати в сумі 21 294 (двадцять одну тисячу двісті дев`яносто чотири) гривні; судові витрати покласти на відповідача, посилаючись на те, що суд прийшов до помилкових висновків та не вірно застосував норми матеріального права (том 1, а.с. 213-221).

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до п.1.7 Наказу №308/519 зміни розмірів посадових окладів, підвищень, доплат та надбавок, що визначають заробітну плату працівників, проводяться з моменту (з дня) присвоєння кваліфікаційної категорії. Тобто, основною умовою для підвищення посадового окладу на переконання суду є перебування на керівній посаді незалежно від повної чи не повної вищої освіти та наявність категорії за спеціальністю організація та управління охороною здоров`я або організація та управління фармацією. Вважає, що суд першої інстанції застосував обмежене тлумачення норми права, адже, у даному випадку сенс норми, яка тлумачиться, більш широкий за її текстуальне (синтаксичне) виражень. Інтерпретаційна діяльність має бути спрямована на встановлення дійсної волі суб`єкта правотворчості. Таким чином, керівникам із числа фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою та головним медичним сестрам (головним фельдшерам) не може бути присвоєно спеціальність організація та управління охороною здоров`я або організація та управління фармацією, що дає підстави застосувати п.п. б п.2.4.1. Наказу №308/519 до відповідних працівників (керівників, головних медичних сестер) за іншими спеціальностями. Більше того, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2021 року, справа №607/18609/20, яке набрало законної сили, встановлено ту обставину, за якою позивач має право на отримання підвищення до посадового окладу за наявність присвоєної вищої кваліфікаційної категорії Фармацевт в розмірі 28,3 відсотка тарифної ставки працівника І тарифного розряду. Також, позивач просила суд при трактуванні п.п. б п.2.4.1. Наказу №308/519 застосувати принцип Пріоритет з найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права, що взагалі проігноровано. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Посилається на те, що встановлення тарифного розряду немає ніякого відношення до доплат за кваліфікаційну категорію. Доплата за кваліфікаційну категорію проводиться після встановлення тарифного розряду і не має відношення до схеми тарифних розрядів в питанні проводити такі доплати чи не проводити. Щодо закриття судом справи в частині позовних вимог про стягнення підвищеного розміру посадового окладу за період з 01 квітня 2019 року по 30 вересня 2020 року, а також, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати вважає незаконним, оскільки підстави позовних вимог щодо розмірів заявлених до стягнення сум невиплаченого підвищення до посадового окладу за наявність присвоєної вищої кваліфікаційної категорії Фармацевт є різними і обґрунтування щодо таких сум інше.

Від представника Комунального некомерційного підприємства Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради Канафар Лілії Ярославівни надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2022 року у справі №607/21105/21 відмовити, посилаючись на те, що вона є безпідставною, необґрунтованою, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, нормам чинного законодавства і не підлягає задоволенню. Станом на 01 квітня 2019 року ОСОБА_1 встановлено посадовий оклад, що відповідає 11 тарифному розряду, а з 15 липня 2021 року встановлено посадовий оклад, що відповідає 13 тарифному розряду (на підставі колективного договору), як завідувачу структурного підрозділу, що відноситься до керівних працівників, згідно з п.п.2.2.1. п.2.2. розділу 2 умов Наказу та встановлюється за першою групою з оплати праці. Посадовий оклад, що відповідає вищій кваліфікаційній категорії за спеціальністю Фармація та який встановлюється згідно п.п.2.2.17. п.2.2. розділу 2 умов Наказу для інших фармацевтичних працівників (не керівників структурних підрозділів) відповідає 10 тарифному розряду, що є нижчим, ніж присвоєний позивачу. Зазначає, що підвищення посадового окладу за наявність кваліфікаційної категорії за спеціальністю організація та управління охороною здоров`я або організація та управління фармацією встановлюється лише керівникам закладів охорони здоров`я, аптечних закладів, установ соціального захисту населення та їх заступникам з числа лікарів, провізорів, фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою та головним медичним сестрам. Для керівників структурних підрозділів ця норма не застосовується. Отже, фахівця з базовою та неповною вищою медичною освітою за спеціальністю фармація Крисоватої М.Б., яка обіймає посаду завідувача відділу структурного підрозділу КНП ЦЕМД ТОР Аптечний відділ дане підвищення не встановлюється. Звертає увагу на те, що організаційно-правова форма відповідача комунальне некомерційне підприємство, яке має суттєву відмінність від комунальних закладів (установ) за своєю організаційно-правовою формою, в тому числі і джерелами фінансування (комунальні заклади мають статус бюджетної установи, на відміну від комунальних підприємств). Заклади охорони здоров`я у формі комунальних некомерційних підприємств мають виключне дискреційне повноваження щодо формування політики оплати праці в межах цього підприємства. А тому, нарахування та виплата заробітної плати повинна здійснюватися за рішенням керівника закладу охорони здоров`я з дотриманням встановлених законом гарантій працівникам. Умовами колективного договору, укладеного між КНП ЦЕМД та МК ТОР та профкомом КНП ЦЕМД та МК ТОР на 2021-2026 роки ОСОБА_1 також не передбачено інших підвищень, доплат та надбавок.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Василишин К.В. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладеній в ній.

Представники КНП ЦЕМДМК ТОР Канафар Л.Я., адвокат Берегуляк В.Ф. апеляційної скарги не визнали, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до Реєстру внесено відомості про Комунальне некомерційне підприємство Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради, перша дата державної реєстрації 01.07.1997, ідентифікаційний код юридичної особи: 14054198, основний вид діяльності: спеціалізована медична практика.

Аптечне відділення є структурним підрозділом Центру та діє на підставі, Примірного положення про аптечне відділення Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, затвердженого в.о. директора - головного лікаря КНП Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф ТОР 08 травня 2013 року.

03 грудня 2014 року на підставі наказу №222 від 03 грудня 2014 року, ОСОБА_1 переведено на посаду завідувача аптечного відділення центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф (том 1, а.с. 19).

Відповідно до наказу № 290 від 05 жовтня 2017 року підтверджено вищу кваліфікаційну категорію фармацевта Крисоватій Марії Богданівні посвідчення №19 від 27 червня 2017 року по 27 червня 2022 року (том 1, а.с. 18).

Як вказаного у Витягах із тарифікаційного списку працівників Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф станом на 01 січня 2019 року, 16 жовтня 2019 року, 01 січня 2020 року, 01 квітня 2020 року, 01 липня 2020 року, 01 вересня 2020 року, 01 січня 2021 року, ОСОБА_1 - завідувачу аптечного відділення було встановлено 11 тарифний розряд (том 1, а.с. 178-184, 186-191), а з 15 липня 2021 року було встановлено 13 тарифний розряд (том 1, а.с. 185).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2021 року у справі №607/18609/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради про стягнення невиплаченої 10%-ї надбавки до посадового окладу у зв`язку із обійманням посади завідувача аптечним відділенням, стягнення невиплаченого підвищення до посадового окладу за наявність присвоєної вищої кваліфікаційної категорії Фармацевт, стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, ухвалено: Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради в користь ОСОБА_1 16 111,20 гривень невиплаченої 10%-ї надбавки до посадового окладу у зв`язку із обійманням посади завідувача аптечним відділенням з утриманням необхідних податків, зборів та платежів у відповідні бюджети. У задоволені решти позовних вимог відмовити. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради в доход держави 840,80 гривень судового збору (том 1, а.с. 10-14).

Закриваючи провадження в частині стягнення підвищеного розміру посадового окладу в розмірі 28,3 відсотка тарифної ставки за період з 01 квітня 2019 року по 30 вересня 2020 року, суд першої інстанції виходив із того, що питання стягнення підвищеного розміру посадового окладу за період з 01 квітня 2019 року по 30 вересня 2020 року, а також, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати з цих сум було вирішено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2021 року у справі №607/18609/20, де суд ухвалив в позові в цій частині відмовити. Таким чином, існує рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з цих же підстав.

Відмовляючи в частині позовних вимог щодо стягнення підвищеного розміру посадового окладу та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01 жовтня 2020 року по листопад 2021 року, суд виходив із такого, що синтаксичне тлумачення підпункту 1 пункту 2.4.1 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005, дозволяє зробити висновок, що керівники, із числа фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою, які мають вищу кваліфікаційну категорію, мають право на підвищений розмір посадового окладу в розмірі 28,3 відсотка тарифної ставки працівника I тарифного розряду, лише якщо вони є керівникам закладів охорони здоров`я, аптечних закладів, установ соціального захисту населення та їх заступникам з числа лікарів та провізорів посадовий оклад, за наявності кваліфікаційної категорії за спеціальністю організація та управління охороною здоров`я або організація та управління фармацією. Судом встановлено, що позивачка має вищу кваліфікаційну категорію та є керівником із числа фахівців з базовою та неповною освітою, провізором. Разом з тим, сторони не заперечують, що в ОСОБА_1 відсутня кваліфікаційна категорія за спеціальністю організація та управління охороною здоров`я або організація та управління фармацією, яка є обов`язковою умовою для призначення підвищеного розміру посадового окладу. Доводи позивача про те, що керівникам із числа фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою та головним медичним сестрам (головним фельдшерам) не може бути присвоєно кваліфікаційної категорії за спеціальністю організація та управління охороною здоров`я або організація та управління фармацією, а тому вказані вимоги на них не поширюється, є безпідставними. При цьому суд враховує, що позивачці, з урахуванням її вищої категорії Фармацевт присвоєно 11 тарифний розряд із застосуванням тарифного коефіцієнту (п.2.1, 2.2.1., 2.2.13, 2.2.17 Наказу) та нараховується та виплачується підвищений розмір заробітної плати за зайняття керівної посади - за завідування відповідно до п.2.2.9 Наказу. Тобто, при оплаті праці ОСОБА_1 враховано її кваліфікаційну категорію та зайняття керівної посади. Суд відхиляє посилання позивачки на преюдиційне значення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 06.09.2021 року у справі №607/18609/20. Так, преюдиційність (від лат. praejudicio) - у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 98 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

З метою упорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я і установ соціального захисту населення та на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року №1298 Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05 жовтня 2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2005 року за №1209/11489 затверджено Умови оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери (далі Умови).

Підпунктом 1 пункту 2.4.1. Умов за наявності кваліфікаційної категорії керівникам закладів охорони здоров`я, аптечних закладів, установ соціального захисту населення та їх заступникам з числа лікарів та провізорів посадовий оклад, що відповідає тарифному розряду за групою з оплати праці, підвищується за наявності кваліфікаційної категорії за спеціальністю організація та управління охороною здоров`я або організація та управління фармацією:

а) керівникам та їх заступникам (лікарям, провізорам) - за спеціальностями організація і управління охороною здоров`я та організація та управління фармацією, які мають:

- вищу кваліфікаційну категорію - на 44,9 відсотка тарифної ставки працівника I тарифного розряду;

- першу кваліфікаційну категорію - на 31,9 відсотка тарифної ставки працівника I тарифного розряду;

- другу кваліфікаційну категорію - на 24,1 відсотка тарифної ставки працівника I тарифного розряду;

б) керівникам із числа фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою та головним медичним сестрам (головним фельдшерам), які мають:

- вищу кваліфікаційну категорію - на 28,3 відсотка тарифної ставки працівника I тарифного розряду;

- першу кваліфікаційну категорію - на 18,4 відсотка тарифної ставки працівника I тарифного розряду;

- другу кваліфікаційну категорію - на 8,7 відсотка тарифної ставки працівника I тарифного розряду.

Отже, аналізуючи підпункт 1 пункту 2.4.1. Умов слід зробити висновок, що керівники, із числа фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою, які мають вищу кваліфікаційну категорію, мають право на підвищений розмір посадового окладу в розмірі 28,3 відсотка тарифної ставки працівника I тарифного розряду, лише якщо вони є керівникам закладів охорони здоров`я, аптечних закладів, установ соціального захисту населення та їх заступникам з числа лікарів та провізорів посадовий оклад, за наявності кваліфікаційної категорії за спеціальністю організація та управління охороною здоров`я або організація та управління фармацією.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка має вищу кваліфікаційну категорію та є керівником із числа фахівців з базовою та неповною освітою, провізором. Разом з тим, сторони не заперечують, що в ОСОБА_1 відсутня кваліфікаційна категорія за спеціальністю організація та управління охороною здоров`я або організація та управління фармацією, яка є обов`язковою умовою для призначення підвищеного розміру посадового окладу, передбаченого підпунктом 1 пункту 2.4.1. Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення.

Безпідставними є доводи заявника, що суд першої інстанції застосував обмежене тлумачення норми права, адже, у даному випадку сенс норми, яка тлумачиться, більш широкий за її текстуальне (синтаксичне) виражень, оскільки інтерпретаційна діяльність має бути спрямована на встановлення дійсної волі суб`єкта правотворчості з огляду на те, що підпунктом 1 пункту 2.4.1. Умов чітко визначено за наявності якої кваліфікаційної категрії та за якою спеціальністю підвищується посадовий оклад, в тому числі і керівникам із числа фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою.

Також є безпідставними доводи заявника щодо незаконного закриття судом справи в частині позовних вимог про стягнення підвищеного розміру посадового окладу за період з 01 квітня 2019 року по 30 вересня 2020 року та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, оскільки рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2021 року у справі № 607/18609/20 в цій частині позову ухвалено рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з цих же підстав.

Колегія суддів відхиляє посилання заявника на преюдиційне значення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 06.09.2021 року у справі №607/18609/20 з огляду на те, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставина, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2022 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави, оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2022 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 07 липня 2022 року.

Головуючий

Судді