ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1546/22 Справа № 208/2085/20 Категорія 2 Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюОСОБА_1

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», третя особа: Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на підземний газопровід середнього тиску довжиною 386 метрів та споруд на ньому,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

У 2002 році на замовлення ВАТ «Дніпровагонмаш» розпочато будівництво газопроводу високого тиску діаметром 159 мм довжиною 4507 метрів. На підставі Акту державної технічної комісії від 15 січня 2003 року даний газопровід прийнятий в експлуатацію.

У 2003 році, після узгодження з Магдалинівським управлінням експлуатації газового господарства (далі Магдалинівське УЕГГ), яке на той час обслуговувало дану територію і ВАТ «Дніпровагонмаш» ним було замовлено у Відділі містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Петриківської районної адміністрації розробку технічної документації на газифікацію АДРЕСА_1 , довжиною газової гілки 387 метрів.

Роботи з монтажу і підключення цієї гілки середнього тиску діаметром 63 мм до газопроводу ВАТ «Дніпровагонмаш» виконані у тому ж 2003 році.

Газопровідну гілку було прокладено до його будинку АДРЕСА_1 .

Виготовлення технічної документації, вартість матеріалів та будівельних робіт було оплачено за рахунок його власних коштів. Питання про оплату з монтажу газопровідної гілки було узгоджено з ПАТ «Дніпровагонмаш». Після введення в дію газопроводу до будинку ним щорічно укладалися договори з Магдалинівським УЕГГ на технічне обслуговування газопроводу та споруд на ньому. На підставі цих договорів щорічно на ім`я позивача ОСОБА_2 виставлялися рахунки на оплату послуг за договорами.

В цілях оперативного обслуговування і виходячи з призначення об`єкту, у 2006 році було прийняте рішення про передачу прокладеного до будинку позивача газопроводу на баланс Магдалинівського УЕГГ. Акт прийому передачі затверджений рішенням Виконавчого комітету Іванівської сільської ради Петриківського району від 29травня 2007 року.

Зазначає, що в подальшому, почалося самовільне підключення газопроводів до його гілки (загальна їх протяжність 27 км), що призвело до того, що тиск газу у його будинковій системі вже не забезпечував нормальну експлуатацію нагрівальних приладів. Підключення до його газопроводу здійснюється без будь-якої компенсації його матеріальних витрат на первісний монтаж газопроводу і його технічне обслуговування. Право власності на спірний газопровід ні за ким не зареєстроване. Ніхто з юридичних або фізичних осіб не заявляє будь-яких претензій щодо збудованої за його кошти ділянки газопроводу.

У зв`язку з вище викладеним, просив суд визнати за ним право власності на підземний газопровід середнього тиску довжиною 386 метрів та споруд на ньому, виконаний з поліетиленових труб ПЕ80 ГАЗ SДR 17.6-63х3.6 ДСТУ Б.В.2.7-73-98 діаметром 63 мм шляхом приєднання до існуючого підземного газопроводу високого тиску діаметром 219х4,5 мм, розташованого в районі ГРП в с.Куліші Петриківського району Дніпропетровської області і прокладений до будинку АДРЕСА_1 та заборонити Кам`янському відділенню ПАТ «Дніпропетровськгаз» здійснювати підключення інших споживачів природного газу до вказаної гілки газопроводу і подальших підключень до неї без його згоди.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушених прав у частині вимог про визнання права власності на підземний газопровід, як майновий комплекс. При цьому суд зазначив, що позивач не позбавлений права вимагати визнання за ним права власності на будівельні матеріали, з яких побудований газопровід або вимагати компенсацію витрат на його будівництво. Тому, в цій частині суд першої інстанції відмовив за безпідставністю заявлених вимог, та як наслідок відмовив у задоволенні іншої вимоги про заборону здійснювати підключення інших споживачів до спірного газопроводу.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не повно з`ясовано фактичні обставини справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Судом першої інстанції залишена поза увагою заява позивача від 10 серпня 2003 року до ВАТ «Дніпровагонмаш» про надання дозволу на підключення побудованого позивачем спірного газопроводу по вул. Восточній у с. Куліші Петриківського району, не прийнято до уваги та не зазначено підстав відхилення укладених з позивачем договорів обслуговування спірного газопроводу, в яких зазначено, що позивач є власником газопроводу. Разом з тим, судом не прийнято до уваги посилання позивача та долучені до матеріалів справи розрахунки вартості обслуговування газопроводу та споруд за періоди листопад-грудень 2004 року, січень-грудень 2005 року, за 2006 рік, рахунок на оплату від 07 червня 2005 року №59, які надавалися за умовами договору №1003 від 11 серпня 2003 року.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області подали відзив на апеляційну скаргу, у якому просили залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно копії Акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом газопроводу до експлуатації датованого 2003 роком встановлено, що державна технічна комісія, призначена Петриківською Районною державною адміністрацією розпорядженням від 12 серпня 2002 року №284, у складі якої був також присутній замовник ОСОБА_1 , представлений як голова вуличного кооперативу, встановила, що підземний поліетиленовий газопровід середнього тиску діаметром 63 мм довжиною 387 метрів готовий до введення в експлуатацію.

Відповідно до копії Акту прийому передачі основних та оборотних фондів від 27 серпня 2006 року, голова кооперативу жителів АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та бухгалтер ОСОБА_3 передали, а начальник Магдалинівського УЕГГ ОСОБА_4 прийняв на баланс Магдалинівського УЕГГ газопровід середнього тиску довжиною 385 метрів вартістю 16 000,00 грн.

Рішенням виконавчого комітету Іванівської сільської ради Петриківського району № 44 від 29 травня 2007 року, затверджено акт передачі підземного газопроводу середнього тиску діаметром 63 мм довжиною 385 метрів по вул. Восточна на баланс Магдалинівського УЕГГ.

Відповідно до копії наказу голови правління ПАТ «Дніпропетровськгаз» №199 від 03 серпня 2014 року, Магдалинівське УЕГГ ліквідовано з передачею майна, активів та зобов`язань Дніпродзержинському управлінню по експлуатації газового господарства.

Відповідно до копії наказу голови правління ПАТ «Дніпропетровськгаз» №177 від 14 вересня 2016 року, Дніпродзержинське управління по експлуатації газового господарства ліквідовано з передачею майна, активів та зобов`язань ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», яке 16 травня 2019 року змінило свою назву на АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз».

Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу.

Статтею 325 ЦК України визначено, що суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Відповідно до положень статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 4 статті 5 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про трубопровідний транспорт» об`єкти магістрального трубопровідного транспорту, побудовані за кошти комунальних підприємств або приватних суб`єктів господарювання, належать таким комунальним підприємствам або приватним суб`єктам господарювання на праві власності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушених прав звернувшись з позовом про визнання права власності на підземний газопровід, як майновий комплекс. При цьому суд зазначив, що позивач не позбавлений права вимагати визнання за ним права власності на будівельні матеріали, з яких побудований газопровід або вимагати компенсацію витрат на його будівництво. Оскільки заявлена вимога про заборону здійснювати підключення інших споживачів до спірного газопроводу, є похідною від основної позовної вимоги про визнання права власності на підземний газопровід, тому задоволенню не підлягає.

Аналізуючи вимоги позовної заяви ОСОБА_1 , їх відображення у рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що у справі, що розглядається, позивачу було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтування та правильність висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо не прийняття судом до уваги заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на підключення побудованого останнім спірного газопроводу по АДРЕСА_1 , договорів обслуговування спірного газопроводу та розрахунків вартості обслуговування газопроводу та споруд за відповідні періоди, на підставі яких позивач набув право власності на газопровод, не можуть бути підставою для скасування рішення суду та достатньою підставою для визнання за позивачем права власності.

У договорах на технічне обслуговування газопроводів та споруд на них, укладених між ОСОБА_1 та ВАТ «Дніпропетровськгаз» (а.с.15-21) не вказано, на якому саме газопроводі будуть проведені роботи з технічного обслуговування. Надані позивачем копії розрахунків вартості обслуговування газопроводу та споруд на них у с.Куліші за листопад-грудень 2004 року, січень-грудень 2005 року, за 2006 рік, рахунок на оплату від 07 червня 2005 року №59, також не містять у собі інформації за який саме газопровід зроблено відповідні розрахунки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вказані документи не можуть бути належними та допустимими доказами, що дають підстави вважати, що позивач є власником спірного газопроводу.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду, є безпідставними та зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Таким чином, порушень норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до скасування рішення суду колегією суддів не встановлено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова