Справа № 462/8597/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Іванюк І.Д.

за участю секретаря с/з Тягло Л.В.

представника позивача Кохана О.І.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Управління комунальної власності Львівської міської ради, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кміть Лариса Іванівна про скасування рішення про реєстрацію права власності, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом про скасування рішення про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 67,3 кв.м, житловою площею 40,4 кв.м., комору в підвалі 4,1 кв.м., гараж площею 12,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101 (номер запису про право власності/ індексний № 49784472 від 21.11.2019 року) з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на вказану квартиру, об`єкт житлової нерухомості. Свої вимоги мотивує тим, що 21.11.2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Л.І. здійснено державну реєстрацію права власності за відповідачем на вказану квартиру, об`єкт житлової нерухомості. Однак Львівська міська рада /надалі ЛМР/, як представник територіальної громади м. Львова, будучи власником спірного гаража (нежитлового приміщення) площею 12,6 кв.м. за даною адресою вважає дії реєстратора незаконними, а рішення таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що реєстрація права власності на такі квартиру, об`єкт житлової нерухомості здійснена на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2019 року та довідки ЛКП «Левандівка» від 17.03.2020 року. Водночас, договір купівлі-продажу від 21.11.2019 року не містить жодної інформації про перебування спірного гаража у приватній власності, а із довідки ЛКП «Левандівка» від 17.03.2020 року вбачається, що зі слів сусідів мешканці квартири АДРЕСА_2 більше 30 років користуються гаражем площею12,6 кв.м. Однак дана довідка не є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на спірний гараж площею 12,6 кв.м. Таким чином гараж площею 12,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 вибув із комунальної власності незаконно та без жодних правових підстав, а тому просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з аналогічних підстав, додатково пояснив, що будинок АДРЕСА_4 із напівпідвалом. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 04.06.2021 року за № 236 вказаний будинок списаний з балансу ЛМР, однак у такому залишилось нежитлове приміщення гаража площею 12,6 кв.м., яке і надалі перебуває у власності територіальної громади м. Львова. Зокрема вказане приміщення наявне ще на технічному плані будинку від 1981 року, а у 1987 році затверджено реєстр житлових будинків та споруд, які належать місцевим радам народних депутатів по Залізничному району м. Львова, у який увійшов будинок на АДРЕСА_3 . Вказаний гараж, як самостійний об`єкт нерухомого майна, також перейшов у власність територіальної громади м. Львова. Тому рішення реєстратора про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нього на підставі довідки ЛКП «Левандівка» від 17.03.2020 року є безпідставним, незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Також безпідставним є посилання відповідача та його представників на набуття ОСОБА_1 права власності на такий гараж за набувальною даністю, оскільки ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 лише в 2019 році, окрім того відповідно до ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, яке у даному випадку відсутнє. Також, звернув увагу на те, що вказаний гараж знаходиться у півпідвалі спірного будинку та суміжний із житловою кімнатою квартири АДРЕСА_5 площею 17,00 кв.м., в той час, як відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , виготовленого ТОВ «Хмельницьке Обласне Земельне Агентство» від 26.06.2020 року, вказаний гараж зображено на 1 му поверсі будинку, суміжним із житловою кімнатою квартири АДРЕСА_6 площею 17,6 кв.м., що не відповідає дійсності. Проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу заперечив з підстав їх необґрунтованості.

Відповідач та його представники /а.с. 24,57-58/ подали відзив на позов /а.с. 26/ та надалі у судовому засіданні проти позову заперечили з тих підстав, що будинок, у якому знаходиться спірна квартира та гараж, збудований у 1930 роках і на теперішній час списаний з балансу ЛМР та переданий у спільну власність власникам квартир, а тому ЛМР не має до такого жодного інтересу, який би підлягав захисту. Окрім того, відповідач відкрито та добросовісно користується спірною квартирою та гаражем понад 10 років, будучи спочатку користувачем, а згодом власником квартири АДРЕСА_2 , ЛКП «Левандівка» у 2020 році склало акти про те, що мешканці квартири АДРЕСА_2 користуються спірним гаражем понад 30 років, а отже відповідач набув права власності на такий за набувальною давністю, а тому просили у позові відмовити та стягнути із позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн.

Представник третьої особи - Управління комунальної власності Львівської міської ради, та третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу - Кміть Л.І. у судове засідання не з`явилися, повідомлені про розгляд справи належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 10 Конституції (Основного Закону) Української Радянської Соціалістичної Республіки 1978 року було встановлено, що основу економічної системи Української РСР становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності. Статтею 11 було встановлено, що у виключній власності держави є земля, її надра, води, ліси. Державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв`язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави. Згідно зі статтею 124 органами державної влади в областях, районах, містах, районах у містах, селищах і селах Української РСР є обласні, районні, міські, районні в містах, селищні, сільські Ради народних депутатів.

15 квітня 1991 року введено в дію Закон УРСР «Про власність», яким розмежовано державну та комунальну власність. Статтею 31 цього Закону було встановлено, що до державної власності в Українській РСР належать загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність). Частиною першою статті 35 цього Закону було встановлено, що об`єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об`єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров`я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв`язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території.

05 листопада 1991 року Кабінетом Міністрів України на виконання постанови Верховної Ради УРСР від 26 березня 1991 року «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» прийнято постанову № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», якою затверджено Перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). Відповідно до цього Переліку до комунальної власності передано, зокрема, житловий та нежитловий фонд Рад.

Частиною першою статті 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності.

Згідно із ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно із частиною п`ятою статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

З рішення Залізничної районної Ради народних депутатів від 10.03.1987 року за № 109 «Про затвердження реєстру №1 та реєстрацію житлових будинків /споруд/, які належать місцевим Радам народних депутатів по Залізничному району м. Львова» (а.с. 12-13 та а.с. 1а інвентаризаційної справи) та реєстру №1 житлових будинків, належних місцевим Радам по Залізничному району м. Львова вбачається, що будинок за адресою: АДРЕСА_3 в цілому переданий у власність територіальної громада м. Львова. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц /провадження № 14-93цс20/.

З технічного паспорту на будинок за адресою: АДРЕСА_3 від 24.03.1981 (і.с. 31-33) вбачається, що у півпідвалі такого знаходиться гараж під літерою ІІ, площею 12,6 кв.м.

З розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 13.11.2018 року за № 746 вбачається, що з метою списання з балансу Львівської міської ради багатоквартирного будинку на АДРЕСА_3 створено комісію, яку зобов`язано провести огляд будинку з метою фіксування технічного стану та перевірити наявність квартир та нежитлових приміщень, які перебувають у державній власності або у комунальній власності територіальної громади м. Львова. У випадку встановлення нежитлових приміщень, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Львова і право власності на які не зареєстроване, здійснити їх передачу на баланс ЛКП Агенція ресурсів Львівської міської ради» за актом приймання-передачі.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 04.06.2021 року за № 236 «Про затвердження акту списання багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 . з балансу Львівської міської ради» вирішено затвердити акт про списання багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 . з балансу Львівської міської ради. Львівському комунальному підприємству «Левандівка» зняти з балансового обліку багатоквартирний будинок АДРЕСА_3 .

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом..

Стаття 182 (ч. 1, 4) ЦК України визначає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно із ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 7 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 в редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації.

Згідно із п. 3, 4 ч.1 ст. 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень підставами для відмови в державній реєстрації прав: 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в чинній редакції (із змінами від 12.05.2022) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Судом встановлено, що 21.11.2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Л.І. прийнято рішення про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 67,3 кв.м, житловою площею 40,4 кв.м., комору в підвалі 4,1 кв.м., гараж площею 12,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101 (номер запису про право власності/ індексний № 49784472 від 21.11.2019 року). Підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав став договір купівлі-продажу квартири № 2796 від 21.11.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Л.І., та довідка ЛКП «Левандівка» № 2/207 від 17.03.2020 року. (а.с. 6-7).

З договору купівлі-продажу квартири № 2796 від 21.11.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Л.І. (а.с. 8-10), вбачається, що ОСОБА_2 передає, а ОСОБА_1 приймає у власність квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з 2 ох кімнат житловою площею 40,4 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири -67,3 кв.м. До квартири віднесена комора в підвалі площею 4,1 кв.м. Квартира належить продавцеві на підставі: 1/3 частка квартири- договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Горонною І.С. від 15.01.1998 року за р. №3-24; 2/3 частки квартири на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І. від 02.12.2002 року за р. № 4079. Право власності на квартиру зареєстровано у Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки в реєстрову книгу № 27 за реєстровим № 19272. Спірний гараж вказаним договором не охоплений.

З довідки ЛКП «Левандівка» від 17.03.2020 року за № 2/207 вбачається, що зі слів сусідів мешканці квартири АДРЕСА_2 більше 30 років користуються гаражем площею 12,6 кв.м., яке знаходиться в півпідвальному приміщенні даного будинку.

Водночас, чинним законодавством (ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) не передбачено державної реєстрації права власності та інших речових прав на підставі довідки комунального підприємства.

Суд оцінює критично твердження відповідача та його представника з приводу набуття права власності на гараж площею 12,6 кв.м. в півпідвальному приміщенні будинку на АДРЕСА_3 за набувальною давністю, оскільки відповідно до ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, однак доказів наявності такого судового рішення вони суду не надали і таке не було підставою для прийняття рішення про реєстрацію права власності.

Виходячи з наведеного та враховуючи наявність укладеного у встановленому законом порядку та чинного договорукупівлі-продажу квартири № 2796 від 21.11.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Л.І., за яким відповідач ОСОБА_1 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_2 , що складається з 2 ох кімнат житловою площею 40,4 кв.м. та кухні, загальною площею 67,3 кв.м. із належною до неї коморою в підвалі площею 4,1 кв.м., який в силу п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є підставою для державної реєстрації прав та за відсутності належних підстав для реєстрації права власності на гараж площею 12,6 кв.м. за вказаною адресою, суд дійшов до висновку про необхідність частково задоволення позову, а саме про скасування рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кміть Л.І. в частині реєстрації за ОСОБА_1 права власності на гараж площею 12,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (номер запису про право власності/ індексний № 49784472 від 21.11.2019 року).

Вимога позивача про припинення речових прав ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості гараж до задоволення не підлягає, оскільки в силу положень ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в чинній редакції (із змінами від12.05.2022) скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав має наслідком безумовне автоматичне припинення такого права.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Із врахуванням наведеного відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнутисплачений ним судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 264, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовзадовольнити частково.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кміть Л.І. в частині реєстрації за ОСОБА_1 права приватної власності на гараж площею 12,6 кв.м. до квартири АДРЕСА_2 (номер запису про право власності/ індексний № 49784472 від 21.11.2019 року).

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради 2270 /дві тисячі двісті сімдесят/ гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

При цьому, у відповідності до вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Учасники процесу.

Позивач: Львівська міська рада, , місцезнаходження: пл. Ринок, 1 м. Львів, 79006.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_7 .

Треті особи:

Управління комунальної власності Львівської міської ради, ЄДРПОУ 25558625, адреса місцезнаходження: м. Львів 79000, пл. Галицька, 15.

Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кміть Лариса Іванівна, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 5907 від 05.09.2005 року,адреса місцезнаходження: вулиця Івана Франка, 55, Львів, Львівська область, 79000

Повний текст рішення складено та підписано 26.08.2022 р.

Суддя: Іванюк І.Д.