ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/5/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/2570/21 Категорія: 310070000 Піньковський Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, що подає апеляційну скаргу - ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька,-

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 , згідно заяви про уточнення вимог, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон до Єгипту з метою відпочинку та оздоровлення без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 з моменту набрання рішення суду законної сили терміном на 25 днів.

В обґрунтування позову зазначила, що вона з січня 2006р. по грудень 2013р. знаходилась з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу 24.12.2013 року відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини.

Оскільки відповідач не надає добровільної згоди на виїзд сина за кордон до Єгипту, вона просить надати дозвіл на виїзд їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон до Єгипту без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 терміном на 25 днів з моменту набрання рішення суду законної сили.

Тимчасовий виїзд за кордон до Єгипту необхідний для відпочинку та оздоровлення сина, який часто хворіє на гострі респіраторні захворювання. Відповідач безпідставно відмовляє надати такий дозвіл.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Надано ОСОБА_1 , або уповноваженій нею особі, дозвіл на виїзд сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон до Єгипту без письмової згоди батька дитини - ОСОБА_2 терміном на 25 календарних днів з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення мотивоване тим, що процесуальна позиція відповідача фактично зведена лише до незгоди з позовними вимогами позивача та не містить належного обґрунтування причин ненадання дозволу на виїзд дитини за кордон. Така відмова батька, на думку суду першої інстанції, є безпідставною, оскільки обмежує права та інтереси дитини. Інші обставини, які перешкоджають виїзду дитини за кордон відсутні. Надання дозволу в судовому порядку повністю відповідатиме інтересам дитини та з огляду на рівність прав та обов`язків батьків, не буде порушувати права та спілкування з дитиною і на участь у її вихованні.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 листопада 2021 року, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої вийшов за межі позовних вимог, встановивши строк для виїзду дитини за кордон самостійно не лише без згоди батька та й матері, що суперечить вимогам ч.3 ст.313 ЦК України, згідно яких особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а до досягнення шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Також позивачем не зазначено конкретної адреси місця перебування дитини та не надано доказів на підтвердження повернення дитини та територію України, що виключає можливість встановити обов`язкові обставини, а саме: чи буде такий дозвіл відповідати найкращим інтересам дитини. При цьому відповідач посилається на висновок Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 643/1090/17.

Відповідач вважає, що рішення першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. У відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції 18.08.2006 р. (а. с.7).

Згідно даних довідки № 346/22-13 від 23.01.2020, виданої Відділом державної реєстрації виконавчого комітету Уманської міської ради, ОСОБА_1 з 04.12.2015 р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 9)

Згідно даних довідки № 6104610 від 12.11.2020р., виданої Відділом державної реєстрації виконавчого комітету Уманської міської ради, ОСОБА_3 з 04.12.2015 р. по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а. с. 10).

Як вбачається із матеріалів справи на адресу відповідача 16.04.2021 р. та 08.05.2021 р. позивачем було надіслано клопотання щодо надання згоди на тимчасові поїздки їхнього сина ОСОБА_3 за кордон. (а.с. 12,13).

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання, та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року, вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

Із вказаного періоду часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення , зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон, передбачений на підставі рішення суду, та має відповідати найкращим інтересам дитини.

Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач в позові, а потім суд першої інстанції в своєму рішенні не вказав про супровід неповнолітнього сина матір`ю, або уповноваженої нею особи при наданні дозволу на виїзд їх сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон до Єгипту, відповідають дійсності. В рішенні суду зазначено про те, що надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон до Єгипту без згоди та супроводу батька. Вимога позивача і рішення суду першої інстанції не відповідають диспозиції частини 3 статті 313 ЦК України.

Відповідач також посилається на те, що позивачка не надала адресу, за якою буде перебувати дитина у разі надання такого дозволу, доказів на підтвердження наміру повернення дитини на територію України, про що можуть свідчить авіаквитки та інше. Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги,оскільки надання дозволу на виїзд 15-річного сина ОСОБА_3 без зазначення конкретної адреси перебування за кордоном та не надання доказів на підтвердження повернення його на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості. Все це виключає можливість встановити обов`язкові обставини, а саме: чи буде такий дозвіл відповідати найкращим інтересам дитини.

Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 643/1090/17 (провадження № 61-28548св18).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що встановлений чинним законодавством певний порядок виїзду неповнолітньої дитини за кордон позивачем не було дотримано. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст., 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384,389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька скасувати.

Постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текс постанови складений 15 лютого 2022 року.

Судді: Н. І. Гончар

Ю. В. Сіренко

Т. Л. Фетісова