КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/6196/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3792/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року, ухваленого під головуванням судді Гринчак О.І.,-

встановила:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

З урахуванням уточнень, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 139 900,00 грн, що станом на 19 квітня 2021 року згідно курсу Національного банку України еквівалентно 5 000,00 дол. США та 3 % річних від простороченої суми, що становить 12 189,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 отримав позику у розмірі 5 000,00 дол. США, строком на один місяць. Проте у встановлений строк відповідач суму позики не повернув.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основний борг за розпискою у сумі 5 000,00 дол. США, 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення у сумі 435,65 дол. США, судовий збір у розмірі 1 520,90 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначив, що апеляційна скарга необґрунтована.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що розписка від 25 квітня 2018 року про отримання грошових коштів підтверджує факт укладення договору позики та факт отримання грошових коштів відповідачем. Доказів виконання зобов`язань відповідачем матеріали справи не містять. Враховуючи, що позивач надав відповідачу на підставі розписки грошові кошти у сумі 5 000,00 дол. США, відповідач зобов`язаний повернути кошти у валюті зобов`язання та сплатити 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 25 квітня 2018 року ОСОБА_2 складено розписку, згідно якої останній отримав в борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 5 000,00 дол. США (5 тисяч доларів США) строком на один місяць.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 не виконав умови договору та не повернув борг.

Позивач просив стягнути з відповідача суму боргу та 3 % річних.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК Українина підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Вбачається, що розписка від 25 квітня 2018 року містить усі вищевказані реквізити, що дає підстави стверджувати про наявність підстав для стягнення коштів за вказаною розпискою.

Даних, які б свідчили про повернення відповідачем суми заборгованості позивачу, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, одним з яких є сплата неустойки.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Враховуючи, що прямої заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, в якій воно виражене у договорі, у чинному законодавстві немає, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача підлягає стягненню сума основного боргу у розмірі 5 000,00 дол. США та 3 % річних у розмірі 435,65 дол. США.

Розрахунок 3 % річних відповідачем не спростований.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не отримував грошові кошти у борг, колегія суддів не приймає, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження цим обставинам.

Клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи на підтвердження своїх заперечень проти позову, відповідач не заявляв.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що наявна в матеріалах справи копія розписки можливо була вчинена під впливом обману, є безпідставні та недоведені.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у повторному виклику свідків, колегія суддів відхиляє, оскільки заперечення проти боргу не спростовуються у такий спосіб.

Подане представником відповідача клопотання про виклик свідків до суду апеляційної інстанції задоволенню не підлягає, оскільки розгляд даної справи призначено у письмовому провадженні без виклику учасників справи.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що заперечення проти боргу не спростовуються показаннями свідків.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 15 листопада 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 05 липня 2022 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко