Справа № 367/1969/22
Провадження №2-о/367/184/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

01 липня 2022 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Кухленка Д.С.,

за участі секретаря Вишневецької А.Л.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла зазначена вище заява, в якій заявник зазначає, що 07.02.2022 року було подано позовну заяву на розлучення з ОСОБА_2 та з яким до березня 2022 року вони проживали в її квартирі (відповідач в цій квартирі не зареєстрований і не є співвласником) за адресою: АДРЕСА_1 . Також зазначила, що вона змушена була розірвати стосунки з ОСОБА_2 , оскільки три роки тому відповідач почав піднімати на неї руки, перший раз це сталося вдома в присутності її малолітніх дітей трьох, від першого шлюбу (на той час дочці було 15 і дочці з сином по 12) і двох їхніх спільних (на той час їм було по 3 роки). Після першого разу відповідач вибачався, але це почалося знову і вже навіть гірше. Зазначила, що на роботі заявника ОСОБА_2 , зачинивши двері її кабінету на ключ, схватив її за горло, намагався нанести тілесні ушкодження від чого залишилися синці, почав їй погрожувати фізичною розправою та вживав нецензурну лексику відносно неї, її робітниця почула її крики натиснула тривожну кнопку на пульті охорони і побігла шукати поміч, на поміч прибіг сусід, який проживає поряд з магазином. Тільки після того як підійшла допомога і приїхали охоронці і поліція він відкрив двері. Тоді було складено протокол із свідками. Після цього відповідач почав писати погрози жінці чоловіка, який прибіг їй на поміч, але не з свого телефону, а телефону невідомого як потім виявилося, це був телефон засудженого, який відбував покарання в Бучанській ВК № 85, а відповідач орендував цех на території колонії під виробництво і цей засуджений в нього працював. Але ситуація знову повторювалась, відповідач неодноразово приходив до неї на роботу, забирав виручку, руйнував товар та майно, розбив її телефон, ноутбук та ноутбук її сина. Неодноразово застосовував погрози та нецензурну лексику до її старшої дочки від першого шлюбу. Коли вкотре почав погрожувати фізичною розправою, вона подзвонила своїй мамі, щоб вона прийшла мені на поміч, він почав і їй погрожувати, вживати до нас нецензурну лайку та намагався її вдарити. Після цього, я подала на розлучення перший раз в лютому 2021 року, але згодом заяву забрала, так як думала, що його розкаяння та обіцянки були правдиві. Але все почалося знову, заявник декілька разів була змушена тікати зі своєї особистої квартири, разом із дітьми і пересиджувати у своїх рідних, при цьому були погрози через смс та вайбер. Коли відповідач дізнався про те, що заявник подала на розлучення вдруге (справа знаходиться ще на етапі розгляду), то почалися ще більші погрози, що застрелить, зробить інвалідом і т.д. Також заявник зазначила, що з березня місяця відповідач з нею не проживає, вона замінила замки вхідних дверей квартири, так як екземпляр ключів він забрав із собою, та не контролює свої вчинки (у відповідача немає шкідливих звичків) вона дуже переживає за себе та життя своїх дітей та рідних. Про що може підтвердити не один свідок, та особисто діти заявника, які його дуже бояться і переживають, щоб він не приїхав до нас додому або до неї на роботу, тому постійно з нею хтось поряд на такий випадок. До заяви додає переписку яка в неї збереглась, нажаль багато подібної переписки немає так як відповідач знищив мій телефон, а скріншоти переписки я не зберегла. Таким чином, вважає, що заявник і її діти є особами, які зазнали домашнього насильства.

В зв`язку з вище викладеним просила, видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 а саме: заборонити наближення на 100 м ОСОБА_2 : щодо місця проживання - АДРЕСА_1 , щодо роботи - АДРЕСА_3 , щодо місця проживання її мами - АДРЕСА_4 ; - заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори, розмови в соціальних мережах та месенджерах, або контактувати з нею, ОСОБА_1 , через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просила задовольнити заяву про видачу обмежувального припису.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді заяви, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Пунктом 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачена можливість батьків дитини у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", подати заяву про видачу обмежувального припису.

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону).

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону).

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону).

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону, обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 в справі № 754/6995/19.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. На даний час подружжя проживають окремо.

Суд не бере до уваги надані заявником скриншоти з телефону з підстав їх невідповідності критерію належності доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (розділ IV "Окреме провадження").

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, відсутні підтвердження того, що саме заінтересована особа є беззаперечним кривдником.

Не знайшли свого підтвердження і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись ст.ст. 350-1 - 350-6 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Повний текст рішення було складено, в межах строків, визначених ч. 6 ст. 259 ЦПК України

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д.С. Кухленко