Справа № 454/4840/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з даним позовом та просила визнати за нею право власності на житловий будинок в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 .

На обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_4 , якому на праві власності належав житловий будинок в с.Ульвівок Червоноградського району Львівської області.

Нотаріусом відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки дід не зареєстрував право власності на спадковий житловий будинок.

Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, заяви про розгляд справи у її відсутності та відзиву не подала.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про визнання позову.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачка є онукою ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвами про шлюб.

З виписки №358 від 25.11.2021р. та витягів з погосподарської книги за 1964-1966 роки, ОСОБА_4 був головою спірного домогосподарства АДРЕСА_1 , членами якого також були його дружина ОСОБА_5 , син ОСОБА_3 , син ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_7 . До даного господарства належала земельна ділянка площею 0,27га та житловий будинок загальною площею 43,5кв.м, житловою площею 35,1кв.м, який збудовано в 1964 році.

Житловий будинок АДРЕСА_2 збудований в 1964 році, складається з двох коридорів, трьох житлових кімнат та його загальна площа складає 43,5кв.м. житлова площа 35,1кв.м, що встановлено з технічного паспорта.

З довідки №5709 від 22.10.2021р. встановлено, що реєстрація права власності на спірний житловий АДРЕСА_2 не здійснювалася.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть. Дружина спадкодавця - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , син спадкодавця - син ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На день смерті з ОСОБА_4 проживала його дочка відповідачка ОСОБА_2 , що стверджується довідкою №370 від 06.12.2021р.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319).

Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що спірний житловий будинок, який споруджений в 1964 році, є предметом спадкування, позивачка має право на спадкування такого і визнання за нею право власності є належним способом захисту.

З огляду на зазначене, суд визнає позов підставним.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування після смерті діда ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок загальною площею 43,5кв.м, житловою площею 35,1кв.м, розташований по АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий: М. Я. Адамович