Справа 487/1431/20 Головуючий в 1-й інстанції Сухаревич З. М.
Провадження 22-ц812/105/22 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 лютого 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю.,

із секретарем: Лівшенком О. С.,

за участю: представника позивачок - ОСОБА_1 ,

представників відповідачів - Бойко А. В., Пивоварова В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс»

(далі ТОВ «Укрдебт плюс»)

на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 25 листопада 2021 року, ухваленого під головуванням судді Сухаревич З. М. в залі судових засідань у місті Миколаєві о 13 годині 00 хвилин зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до Акціонерного товариства (АТ) «УкрСиббанк», Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Дельта Банк», ТОВ «Укрдебт Плюс»

про визнання договору іпотеки та поруки припиненими,

зняття заборони відчуження

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з позовом до АТ «УкрСиббанк», ПАТ «ДельтаБанк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» про визнання припиненими договорів поруки та іпотеки, зняття заборони з відчуження нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 10 грудня 2007 року між ОСОБА_2 , як позичальницею, та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», укладено кредитний договір № 0, за яким ОСОБА_2 надано 23 000 доларів США у вигляді кредитної лінії зі сплатою за користування кредитними коштами процентної ставки в розмірі 12,4 % річних у вигляді щомісячного ануїтетного платежу в розмірі 260 доларів США з кінцевим строком повернення коштів до 10 грудня 2028 року відповідно до графіку платежів, у який внесено зміни додатковою угодою №1 від 10 грудня 2007 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, в той же день між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 0, відповідно до умов якого вона поручилася за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 боргових зобов`язань у повному обсязі, та окремо між банком та ОСОБА_2 договір іпотеки, за яким позичальниця, яка є одночасно і іпотекодательницею, передала в іпотеку банку житловий будинок АДРЕСА_1 .

В подальшому, у зв`язку з порушенням позивачками зобов`язань, на підставі поданого банком позову, ухвалено заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 15 жовтня 2010 року, яким з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 180 598 грн 21 коп. Банком отримано виконавчі листи, які передані на примусове виконання з відкриттям виконавчого провадження.

8 грудня 2011 року, під час примусового виконання рішення суду, ПАТ «УкрСиббанк» уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, за яким право вимоги за зобов`язаннями позивачів перейшло до ПАТ «Дельта банк».

На підставі ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 січня 2013 року колишнього стягувача та кредитора ПАТ «УкрСиббанк» замінено на нового стягувача ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому провадженні.

За час знаходження виконавчого листа на примусовому виконанні ОСОБА_2 погашено заборгованість повністю, внаслідок чого постановою головного державного виконавця Заводського ВДВС від 5 травня 2019 року виконавче провадження закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням на користь ПАТ «Дельта Банк».

В той же час, не зважаючи на закінчення виконавчого провадження, у грудні 2019 року позивачка ОСОБА_2 отримала від ТОВ «Укрдебт плюс» вимогу про погашення заборгованості, як за заочним рішенням суду, так і стосовно додаткового виконання зобов`язань за кредитним договором, за яким нараховані відсотки за користування кредитом станом на 9 грудня 2019 року.

У вимозі ТОВ «Укрдебт плюс», який є новим кредитором, оскільки придбав вимоги на стягнення заборгованості по кредитному договору, містилося попередження, що у випадку її невиконання позичальницею, відповідач має намір звернути таке стягнення на предмет іпотеки, а саме на будинок АДРЕСА_1 .

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивачі просили про визнання договорів іпотеки та поруки припиненими, у зв`язку з припиненням основного зобов`язання його фактичним і повним виконанням, а також зняття заборони на відчуження предмету іпотеки з вилученням запису з Єдиного реєстру заборон на відчуження.

У відзиві на позовну заяву відповідач АТ «УкрСиббанк» вважав позов таким, що не підлягає задоволенню, посилаючись на фактичне виконання позивачками ухваленого за його позовом заочного рішення про стягнення кредитної заборгованості майже через дев`ять років, і за такого, останній кредитор має право нарахувати штрафні санкції, а зобов`язання не можна вважати виконаним.

Одночасно АТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі в частині позовних вимог пред`явлених до нього, посилаючись на відсутність предмету спору між ним та позивачами у зв`язку з продажем зобов`язання позивачів ПАТ «Дельта Банк».

На позовну заяву відповідачем ТОВ «Укрдебт плюс» надані письмові пояснення, у яких товариство зазначило про безпідставність пред`явленого позову, оскільки позивачами не доведено, що погашення стягнутої на підставі заочного рішення Заводського районного суду міста Миколаєва суми в розмірі 180 598 грн 21 коп., є повним виконанням умов договору споживчого кредиту, та посилався на право кредитора нараховувати штрафні санкції у відповідності до статті 625 ЦК України за увесь час прострочення виконання зобов`язання. Зазначало про відсутність підстав вважати основне зобов`язання припиненим у зв`язку з його виконанням.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено, ухвалено про визнання припиненим зобов`язання ОСОБА_2 , як іпотекодавця за іпотечним договором від 10 грудня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3359, в забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором про надання кредиту № 0, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 . Знято заборону відчуження зазначеного у договорі предмету іпотеки з виключенням з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису щодо житлового будинку АДРЕСА_1 . Визнано припиненою поруку ОСОБА_3 за договором поруки, укладеним 10 грудня 2007 року в забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором про надання кредиту № 0 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 .. Розподілені судові витрати.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що кредитором використано своє право на дострокове повернення позичальницею усієї суми заборгованості разом з поручителькою, а тому з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилися. Сума усієї заборгованості, що визначена банком, стягнута на підставі заочного рішення суду, та погашена в повному обсязі при його примусовому виконанні, внаслідок чого зобов`язання позичальниці, яка є одночасно і іпотекодательницею, та зобов`язання її поручительки є припиненими.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Укрдебт Плюс» посилаючись на необ`єктивність рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права під час його ухвалення просило його скасувати, та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначало, що позичальниця отримала кредит в іноземній валюті, а саме 23 000 доларів США, а тому має повернути саме таку суму коштів. Погашення заборгованості за рішенням суду у національній валюті, не може вважатися повним та фактичним виконанням зобов`язань за договором.

Вказувало, що погашення заборгованості у гривні призвело до залишення несплаченої суми за кредитним договором, на яку нараховані проценти за користування кредитними коштами, а також штрафні санкції.

Звертало увагу суду на те, що рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, та не звільняє позичальницю від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим, іпотека та порука не можуть бути припинені.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач АТ «УкрСиббанк» вважав її доводи обґрунтованими, у зв`язку з відсутністю підтвердження факту повного виконання позивачами зобов`язань за курсом національної валюти відповідно до валюти зобов`язання. Вказував на тривалість виконання судового рішення, що надає право новому кредитору на стягнення штрафних санкцій.

Позивачки, від імені яких діє адвокатка Жосан В. М., заперечували проти задоволення апеляційної скарги, та посилалися на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи із наступних підстав.

При вирішенні справи судом встановлено, що 10 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 , як позичальницею, укладено договір про надання кредиту за № 0, за умовами якого ОСОБА_2 надано кредитні кошти в розмірі 23 000 доларів США, що еквівалентно 116 150 грн, у вигляді кредитної лінії зі сплатою за їх користування процентної ставки в розмірі 12,4 % річних у вигляді щомісячного ануїтетного платежу в розмірі 260 доларів США, та з кінцевим строком їх повернення до 10 грудня 2028 року, та у відповідності до графіку платежів, у який сторонами угоди внесено зміни та доповнення за додатковою угодою №1 від 10 грудня 2007 року (т.1. а.с.18-22).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, в той же день, 10 грудня 2007 року між банком та позивачкою ОСОБА_3 укладено договір поруки № 0, за умовами якого вона поручилася за повне та своєчасне виконання позичальницею ОСОБА_2 кредитних зобов`язань у повному обсязі.

Одночасно банком з позичальницею ОСОБА_2 10 грудня 2007 року укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_2 передала в іпотеку банку житловий будинок АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.10, 53-55).

За умовами п 4.9. кредитного договору, в забезпечення якого укладені договір поруки та договір іпотеки, передбачено, що у випадку порушення позичальником термінів сплати ануїтетного платежу, він обов`язується не пізніше першого числа наступного місяця, за яким виникло таке порушення надати офіційні документи що підтверджують отримання позичальником доходів, та в разі порушення цих вимог, за умови реалізації банком права вимоги на дострокове повернення кредиту та сплати процентів зобов`язується достроково повернути наданий банком кредит. Пунктами 5.5 та 5.10 цього ж договору визначено право банка вимагати дострокового повернення кредиту у випадку порушень умов договору (т.1 а.с.19).

Як вбачається з оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи №2-31223/10, АКІБ «УкрСиббанк» 6 жовтня 2009 року направив на ім`я позичальниці ОСОБА_2 та її поручительки ОСОБА_3 вимоги про дострокове погашення кредиту, сукупна заборгованість за яким станом на 2 жовтня 2009 року складала 22 361 доларів США 65 центів ( справа №2-31223/10 а. с. 22-24).

Не отримавши від позичальниці та її поручительки задоволення направленої на їх ім`я вимоги від 6 жовтня 2009 року, банк звернувся до суду із позовною заявою про дострокове стягнення з них на свою користь в солідарному порядку загальної суми заборгованості за договором про надання кредиту та договором поруки, яка станом на 19.10.2009 становила 22 659 доларів США 75 центів, еквівалентних 180 598 грн 21 коп., та складалася з: суми заборгованості за основним та простроченим кредитом - 21 049 доларів США 94 цента, еквівалентних 167 768 грн 02 коп.; суми заборгованості за строковими та простроченими процентами 1 531 долар США 90 центів, еквівалентних 12209 грн 24 коп.; суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами 77 доларів США 91 цент, еквівалентних 620 грн 95 коп. (справа 2-3123/10 а.с.2-4, 19-21).

Використавши право вимоги щодо дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, та належних до сплати процентів, банк, виходячи зі змісту положень статей 1048, 1050 ЦК України, на власний розсуд змінив умови строку дії договору з основного зобов`язання щодо, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 15 жовтня 2010 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, ухвалено про стягнення на його користь з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованості за договором про надання кредиту у загальній сумі 180 598 грн 21 коп. та судові витрати (т. 1. а.с.30). Заочне рішення суду в апеляційному та касаційному порядку не переглядалася та набрало законної сили.

Відтак, не оскарживши заочне рішення суду, яке ухвалене на його користь, банк погодився з визначенням суми заборгованості, що підлягала достроковому стягненню, в нарахованому ним еквівалентні у національній валюті, відповідно до заявлених ним позовних вимог. Отримав виконавчі листи та подав їх на примусове стягнення.

На підставі наведеного визначення суми боргу в національній валюті, що стягнута достроково на підставі заочного рішення суду, виключає можливість її подальшого перерахування та виконання в іноземній валюті за припиненим договором, внаслідок чого посилання апелянта на судову практику ВС, викладену ним у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16 та постанові ВП ВС від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц, є безпідставним. Ці справи розглянуті ВС та ВП ВС за іншими обставинами, які не є тотожними обставинам у даній справі, та стосуються випадків, коли судами ухвалені рішення про стягнення заборгованості за договорами позики в іноземній валюті із одночасним зазначенням її еквівалентну до національної валюти України на час постановлення судового рішення. У даній же справі судом ухвалено заочне рішення, де повна сума заборгованості, що стягнута достроково, визначена виключно в національній валюті України.

В цьому разі судове рішення про дострокове стягнення заборгованості не може піддаватися сумнівам та додатковому аналізу, як стягувачем, так і боржником, оскільки набрало законної сили та підлягало виконанню.

Тому 30 травня 2011 року, на підставі отриманих та поданих банком на примусове виконання двох виконавчих листів, старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС міста Миколаєва 5 липня 2011 року винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень за № 27350780 та №27350896 з примусового виконання заочного рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 15 жовтня 2010 року, яким стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в солідарному порядку кредитну заборгованість ( т 1 а.с.14, справа №2-31223-10 а.с.115).

Під час знаходження рішення суду на виконання, 8 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» укладено з ПАТ «ДельтаБанк» договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором та договорами, що укладені у його забезпечення, між АКІБ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т. 1 а.с.50-55).

Передаючи право вимоги, первісний кредитор зазначив не ті суми боргу, що стягнуті ним достроково на підставі заочного рішення суду, а значно більші та без врахування погашень, здійснених позичальницею до ухвалення судового рішення, а саме: 23 000 доларів США кредиту, несплачені строкові та прострочені проценти в сумах 70,30, 234,04 та 7201,52 доларів США з відповідним їх еквівалентом станом на 16 грудня 2011 року (т.1 а.с.50-52).

В подальшому, отримавши право вимоги, в тому числі до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , новий кредитор ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду про заміну попереднього стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його, як нового кредитора та стягувача, у виконавчому провадженні.

Ухвалами Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 січня та 17 липня 2013 року заяви ПАТ «Дельта Банк» задоволено та постановлено про заміну ПАТ «Дельта Банк» замість ПАТ «УкрСиббанк», як стягувача, у виконавчих провадженнях ВП №27350896 та ВП №27350780 про стягнення заборгованості з позичальниці ОСОБА_2 та її поручительки ОСОБА_3 (справа 2-3123-10 а.с.93, 118).

Постановою старшого державного виконавця Заводського ВДВС міста Миколаєва від 27 березня 2013 року виконавчий лист про стягнення зі ОСОБА_3 заборгованості на користь банка, яка виникла у позичальниці ОСОБА_2 , повернуто без виконання стягувачу на підставі пункту 5 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час здійснення виконавчих дій), а виконавче провадження №27350780 закінчено. Повторно виконавчий лист, де солідарним боржником вказано поручительку ОСОБА_3 , до виконання ні первісним, ні новим кредитором не подавався.

Між тим постановою головного державного виконавця Заводського ВДВС міста Миколаєва від 5 червня 2019 року виконавче провадження №27350896 про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 , яка була з неї стягнута в солідарному порядку разом зі ОСОБА_3 закінчено, у зв`язку з повним фактичним виконанням заочного судового рішення на користь нового кредитора ПАТ «Дельта Банк» (т. 1. а.с.9).

Незважаючи на повне погашення достроково стягнутої заборгованості, 9 грудня 2019 року ОСОБА_2 отримано вимогу ТОВ «Укрдебт Плюс» про усунення порушень основного зобов`язання, в якій товариство посилалося на придбання ним права вимоги про стягнення заборгованості, яка виникла у позичальниці за договором про надання кредиту № 0 від 10 грудня 2007 року, шляхом укладення ним з ПАТ «Дельта Банк» 15 листопада 2019 року договору купівлі-продажу прав вимоги №2083/К, внаслідок чого він є іпотекодержателем нерухомого майна переданого нею за договором іпотеки.

Тому від позичальниці товариство вимагає погашення заборгованості за кредитним договором, загальний розмір якої ним визначено станом на 9 грудня 2019 року в сумі 45 396, 13 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на цей день становить 1 077 013 грн 61 коп., та складається з: 21 049, 94 доларів США (499 405 грн 38 коп.) заборгованості за тілом кредиту та 24 346,19 доларів США (577 608 грн 22 коп.) заборгованості за процентами за користування кредитом.

В обґрунтування правомірності своїх вимог надав копію договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» 15 листопада 2019 року, та зареєстрованого в реєстрі за №2019, з додатків до якого вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» після погашення ОСОБА_2 заборгованості за рішення суду продано право вимоги до неї, як на основну заборгованість в сумі 21 049,94 доларів США, так і на заборгованість за основними доходами в сумі 24 346,19 доларів США, які пред`явлені ОСОБА_2 у вимозі, як відсотки за користування кредитними коштами (т. 1. а.с.130).

Вважаючи таку вимогу ТОВ «Укрдебт Плюс» безпідставною, позивачки звернулися до суду із позовом про припинення зобов`язань за договорами поруки та іпотеки, та як наслідок виключення обтяжень з відповідних реєстрів, посилаючись на припинення кредитних зобов`язань, у зв`язку з повним їх виконанням, та у забезпечення яких укладені спірні договори, про припинення зобов`язань за якими вони просили суд.

Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина 1 статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина 1 статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу.

За статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час укладення договорів поруки з наступними змінами і доповненнями до них) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

За матеріалами справи судом першої інстанції встановлено, що зобов`язання ОСОБА_2 , право вимоги за яким було передано від ПАТ «УкрСиббанк» ПАТ «Дельта Банк» на час укладення договору ПАТ «Дельта Банк» з ТОВ «Укрдебт Плюс» виконано позичальницею належним чином, та виконавче провадження з його виконання закінчено.

Оскільки забезпечене порукою ОСОБА_3 кредитне зобов`язання позичальниці ОСОБА_2 є припиненим, у зв`язку з достроковим стягненням заборгованості та її погашенням в примусовому порядку в повному обсязі, то така порука теж є припиненою.

Усі додаткові нарахування за умовами припиненого договору кредитування, у зв`язку зі зміною банком строку настання виконання основного зобов`язання, станом як на час передачі права вимоги наступному кредитору ПАТ «Дельта Банк», так тим більше, на час передачі від ПАТ «Дельта Банка» до ТОВ «Укрдебт Плюс», за наявності повного його виконання, є безпідставними, та такими, що суперечать нормам матеріального права застосованими судом першої інстанції, та наведеним вище.

АТ «УкрСиббанк», як первісний кредитодавець, так усі його правонаступники, втратили право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, у зв`язку з пред`явленням первісним кредитором вимоги до позичальниці про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України, а сам договір про надання кредиту припинив свою дію, і як наслідок можливість застосування його умов для додаткового нарахування сум.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними та узгоджуються з позиціями ВС, викладеними у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц, та Великої Палати ВС у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 3 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц.

Отже, надсилання ТОВ «Укрдебт Плюс» на адресу ОСОБА_4 вимоги про погашення заборгованості, яка вже є погашеною на підставі заочного рішення суду, та вимоги про погашення нової заборгованості, яка нарахована за умовами припиненого договору про надання кредиту, не є слушною.

Враховуючи наведені обставини та положення частини 5 статті 3 та статті 17 Закону України «Про іпотеку», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що договір іпотеки, що укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , припинився внаслідок припинення основного зобов`язання позичальниці за фактом його виконання, оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання та є дійсною лише до його припинення.

Відповідно до змісту абзацу 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

За такого, висновок суду першої інстанції, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку та має наслідком припинення обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки є вірним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги щодо тривалого виконання основного зобов`язання, внаслідок чого у кредитора виникло право на застосування до позичальниці відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, яка передбачена положеннями статті 625 ЦК України, є неспроможними, так як на час розгляду справи у суді першої інстанції жодним кредитором таких вимог, та в межах часу примусового виконання і до його завершення 5 червня 2019 року, не заявлено. Не надано на їх підтвердження жодного належного доказу, яким не є копія нового позову, надана та підписана відповідачем після розгляду справи по суті, та не прийнята до провадження жодним місцевим судом.

Посилання відповідача на заміну його як стягувача в інших виконавчих провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за іншими невиконаними нею зобов`язаннями не мають правового значення щодо правильності вирішення цього спору судом першої інстанції за встановленими ним обставинами.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 25 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

С. Ю. Колосовський