Номер провадження: 22-ц/813/4045/22
Головуючий у першій інстанції Луняченка В.О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (треті особи: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Косюк Олена Петрівна, ОСОБА_3 ) про визнання договору дарування квартири недійсним, на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Луняченка В.О. 07 липня 2021 року у м. Одеса,

встановила:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору дарування квартири недійсним.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2021 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Визнано недійсним договір дарування від 20.03.2019 року 3/4 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. та зареєстрований у реєстрі під №33. Визначено, що дане рішення є підставою суб`єктам реєстраційних дій для скасування у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на 3/4 частини квартири, загальною площею 62,7 кв.м, житловою 37 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 яка внесена приватним нотаріусом Косюк О.П. 20.03.2019 року 15650:04 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46048599 від 20.03.2019 року 13:00:02 та поновлення запису про реєстрацію прав власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності р.№ НОМЕР_1 , 12.12.2007 року, Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради а також свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі Барановою О.В. 15.03.2019 року за реєстровим №2-146, та яке було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за реєстраційним номером 101 (т.1 а.с. 163-167).

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2021 року заяву представника ОСОБА_2 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 11 340,80 грн., з яких 840,80 грн. витрати по сплаті судового збору, 10 500 грн. витрати на оплату професійної правничої допомоги (т. 1 а.с. 196-197).

В апеляційній представник ОСОБА_1 просить додаткове рішення суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (т.2 а.с.220-222). На думку апелянта, зазначення у орієнтовному розрахунку судових витрат вартість участі адвоката у судовому засіданні по розгляду адміністративної справи №947/32485/20, та покладення на відповідача таких витрат, є незаконним.

Сторони про розгляд справи на 28 червня 2022 року були сповіщені належним чином.

Заяв, клопотань до Одеського апеляційного суду від сторін по справі не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту ст.58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ст.15 ЦПК України, представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою ст.62 ЦПК визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Так, у відповідності до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги, клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 жовтня 2020 року ОСОБА_2 та АО «Філіппов та Партнери» в особі Філіппова Ю.Г. уклали договір №50-2020 про надання професійної правової допомоги. За умовами договору, адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання надавати необхідну професійну правничу допомогу по даній справі, а клієнт зобов`язався виплатити адвокату гонорар (винагороду) та компенсувати фактичні витрати і обсязі і на умовах, визначених договором.

Згідно п.8 ст.141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у позові визначений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а саме витрати по сплаті судового збору сумою 840,80 грн., витрати на професійну правничу допомогу, з яких вартість участі адвоката у судовому засіданні 1250 грн., підготовка позовної заяви 3750,00 грн., підготовка адвокатського запиту 1750 грн.

Заявлені представником позивача судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу мають розмір 15500 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України, в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

З урахуванням наявних у матеріалах справи документів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що адвокат Гриценко В.Є. брав участь у судових засіданнях, що відбулись 01.04.2021 року, 13.04.2021 року, 25.05.2021 року та 09.06.2021 року. Гонорар адвоката щодо участі у судовому засіданні становить 1250 гривень, з врахуванням відбувшихся засідань, витрати на участь адвоката у судовому засіданні складають 5000 грн.

Позивач поніс витрати на складання позову, вартість яких становить 3750 грн., та досудової підготовки, складання запитів тощо, вартість яких складає 1750 гривень.

Загалом, розмір відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, яка підлягала стягненню з відповідач на користь позивача, становить 10500 грн.

Також, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при постановленні рішення суду у даній справі судом 09.06.2021 року не було вирішено питання щодо стягнення судових витрат у вигляді судового збору в сумі 840,80 грн. з ОСОБА_1 на користь позивача, тому вимоги в цій частині підлягали задоволенню.

У зв`язку із тим, що судом при постановленні рішення у справі не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи, які документально підтверджені, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення заяви представника позивача, а саме - в частині відшкодування судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу в сумі сумою 10 500,00 гривень, які були заявлені у попередньому орієнтовному розрахунку судових витрат, та в частині стягнення судового збору у розмірі 840,80 грн.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що зазначення у орієнтовному розрахунку судових витрат вартість участі адвоката у судовому засіданні по розгляду адміністративної справи №947/32485/20, та покладення на відповідача таких витрат, є незаконним.

Колегія суддів зазначає, що дійсно, у Акті надання послуг №86 від 31 травня 2021 року зазначено гонорар адвоката за участь у судовому засіданні по розгляду адміністративної справи №947/32485/20 (т.1 а.с. 179). Однак враховуючи, що цей Акт підписаний ОСОБА_2 , підставою для складання Акту зазначений договір про надання правової допомоги №50-2020 від 28 жовтня 2020 року, укладений між ОСОБА_2 та АО «Філіппов та Партнери», - то колегія суддів доходить до висновку, що у Акті допущено описку у написанні номеру справи, і що цей Акт був складений за надання правової допомоги саме у справі, що переглядається.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2021 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 07 липня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе