Справа № 127/5495/21
Провадження № 22-ц/801/1369/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 рокуСправа № 127/5495/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді - доповідача),

суддів: Панасюка О.С., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання: Кобенди Ю.О.,

учасники справи:

позивач-відповідач: ОСОБА_1 ,

відповідач-позивач: ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, служба у справах дітей Липовецької міської громади Вінницького району Вінницької області,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, служби у справах дітей Липовецької міської громади Вінницького району Вінницької області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, служби у справах дітей Липовецької міської громади Вінницького району Вінницької області про визначення місця проживання дітей та відібрання дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2022 року, ухваленого в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Гуменюка К.П., дата складення повного тексту рішення 10 червня 2022 року,

встановив:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з первісним позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей.

Первісні позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 05 червня 2011 зареєстрували шлюб. У даному шлюбі у них народились двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 - донька ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_5 .

У грудні 2020 року ОСОБА_3 після сімейної сварки покинула постійне місце проживання з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , забравши з собою сина ОСОБА_5 . Інша дитина - донька ОСОБА_4 залишилась проживати разом із позивачем при цьому ОСОБА_3 участі у її виховані та утриманні не приймала.

Як пізніше позивач з`ясував, що ОСОБА_3 разом із сином тимчасово проживає у своєї матері в с. Струтинка, Липовецького району, Вінницької області. Умови проживання у помешканні матері ОСОБА_3 є незадовільними, у зв`язку із чим позивач намагався повернути ОСОБА_3 та сина до постійного місця проживання у м. Вінниці, однак остання не висловила свого бажання повертатись та відмовилась передати позивачу сина для забезпечення належних умов для його проживання і належного розвитку.

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом, в якому просив визначити місце проживання дітей сторін: доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 .

В червні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей та відібрання дитини.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що у грудні 2020 року після сімейної сварки, яку розпочав ОСОБА_1 та чергового застосування сили, ОСОБА_3 втекла з будинку АДРЕСА_1 , де сторони проживали з дітьми та батьками ОСОБА_1 , забравши з собою сина ОСОБА_5 , а донька ОСОБА_4 залишилась в будинку, оскільки була дуже схвильована. ОСОБА_3 мала надію, що потім забере до себе доньку, проте, коли приходила за нею, ОСОБА_1 не дозволяв з нею бачитись.

Наразі позивач за зустрічним позовом зареєстрована та проживає з сином та своєю матір`ю - ОСОБА_8 в АДРЕСА_2 . Вказане помешкання належить матері ОСОБА_3 .

Як зазначає ОСОБА_3 , що в змозі забезпечити себе та дітей самим необхідним, оскільки має постійне місце роботи та отримує кошти від оренди земельної ділянки (паю), крім того наявні всі умови для проживання дітей.

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_3 до суду із вказаним зустрічним позовом, в якому вона просила визначити місце проживання дітей сторін: доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем проживання матері, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 ; відібрати у ОСОБА_1 неповнолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого її проживання із матір`ю - ОСОБА_3 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2022 року в задоволенні вимог первісної позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 , задоволено частково.

Визначено місце проживання дітей: доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із матір`ю - ОСОБА_3 , за місцем її проживання.

В задоволенні інших вимог зустрічної позовної заяви відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що місцевий суд прийняв до уваги, в якості підстав для визначення місця проживання малолітніх дітей сторін з матір`ю, висновки органу опіки та піклування Вінницької міської ради та Липовецької міської ради, оскільки вони є достатньо обґрунтованими та такими, що свідчать про найкраще забезпечення інтересів дітей.

Водночас, місцевий суд відмовив в задоволенні вимоги зустрічної позовної заяви про відібрання у ОСОБА_1 неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , адже як встановлено судом та не заперечується самою ОСОБА_2 , донька на даний час проживає разом із нею за зареєстрованим місцем проживання в с. Струтинка.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким первісні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції в оскаржуваному рішенні не зазначив про те, що відповідач-позивач застосовувала до доньки ОСОБА_4 фізичну силу, як про те повідомила остання під час її допиту, як свідка. Вважає, висновок органу опіки і піклування про визначення місця проживання, зокрема, доньки ОСОБА_4 разом з матір`ю помилковим, оскільки донька на засіданні комісії висловлювала бажання проживати разом з батьком. Поряд з цим, на переконання ОСОБА_1 відповідач-позивач покинула доньку та не цікавилась останньою.

21 липня 2022 року від представника відповідача-позивача ОСОБА_2 адвоката Гайдамаки С.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечила аргументи викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову. Поряд з цим заперечує покликання позивача-відповідача на те, що відповідач-позивач покинула свою доньку, пояснюючи це тим, що остання втікала від ОСОБА_1 , оскільки той погрожував та застосовував до неї фізичну силу, а донька в цей час була в школі, а тому ОСОБА_2 була позбавлена можливості забрати її. При цьому вказує, що згодом мати неодноразово намагалась забрати доньку, однак позивач-відповідач чинив їй перешкоди в цьому. Вказала, що покликання позивача-відповідача на те, що відповідач-позивач застосовувала до доньки ОСОБА_4 фізичну силу є вирваним із контексту.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 05 червня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Липовецького районного суду Вінницької області у справі № 136/71/21 було розірвано. ОСОБА_2 відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 ». Дане рішення суду набуло законної сили 02 квітня 2021 року (а.с. 81, 81).

Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 - донька ОСОБА_6 (а.с. 6) та ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_7 (а.с. 7).

Станом на день розгляду справи у суді місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14, 22) де він і постійно проживає.

Як вбачається із акту оцінки потреб сім`ї/особи складеного 24 грудня 2020 року Вінницьким міським центром соціальних служб, за вищевказаною адресою, що ОСОБА_1 та донька сторін ОСОБА_4 проживають у частині приватного будинку, який має три кімнати, два поверхи кухня, санвузол, наявні усі зручності. Друга частина будинку - проживають батьки з сестрою. Згідно висновку вказаного акту всі потреби необхідні для життя, батьком виконуються у повному обсязі (а.с. 8-12).

Відповідно до характеристики, виданої 08 лютого 2021 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_13 , ОСОБА_1 працює на посаді слюсар-ремонтник 5 розряду з 01 серпня 2016 року. За час роботи зарекомендував себе дисциплінованим, трудолюбивим спеціалістом, доброзичливий, стриманий, урівноважений (а.с. 21).

ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де і з 30 березня 2021 року зареєстровано її місце проживання (а.с. 64). За вказаною адресою разом із ОСОБА_3 проживає син сторін - ОСОБА_7 , 2019 року народження, що підтверджується довідкою старости с. Струтинка від 05 квітня 2021 року (а.с. 70).

Із довідки про доходи, виданої ТОВ «РАПСОДІЯ» вбачається, що ОСОБА_3 в 2020 році отримала дохід у вказаному товаристві в розмірі 15 936 грн. (оренда земельної ділянки) (а.с. 79).

ОСОБА_3 на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, що підтверджується медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 13 квітня 2021 року (а.с. 65) та сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду від 13 квітня 2021 року (а.с. 66)

Із характеристики, виданої 12 березня 2021 року КП «ДНЗ № 17 ВМР» вбачається, що ОСОБА_3 з 09 грудня 2015 року працює помічником вихователя. За цей час зарекомендувала себе відповідальним працівником. Чітко і в строк виконує поставлені завдання, дотримується трудової дисципліни (а.с. 74).

Із довідки, виданої 11 березня 2021 року КЗ «ЗОШ І-ІІІ ступенів № 20 ВМР» вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 навчається в даному закладі з першого класу (2018 року). Регулярно відвідує заняття. Завжди охайна, доглянута. Навчання дається нелегко. Домашнє завдання старається готувати, проте на уроках не дуже активна. Спілкується з однокласниками, доброзичлива, ввічлива, не сором`язлива. Батьки ОСОБА_4 відвідують батьківські збори, цікавляться досягненням дитини в школі, відкликаються на прохання класного керівника. ОСОБА_4 до школи довгий час приводили і забирали всі члени родини (мама, батько, дідусь, бабуся). Останнім часом дівчинку забирають дідусь з бабусею. Мати продовжує цікавитись успіхами дитини в телефонному режимі. Також хоче спілкуватись з донькою через телефон вчителя, оскільки не може зв`язатись з нею. Мати приходила до школи, щоб зустрітись з ОСОБА_15 (а.с. 75).

Станом на день розгляду справи в суді донька сторін - ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю, за зареєстрованим місцем проживання останньої, тобто в с. Струтинка та навчається у 4 класі Струтинської ЗОШ І-ІІ ступенів Липовецької міської ради, Вінницького району, Вінницької області, що підтверджується довідкою старости с. Струтинка від 14 грудня 2021 року (.а.с. 168).

Із характеристики доньки сторін ОСОБА_4 , виданої 24 січня 2022 року Струтинською ЗОШ І-ІІ ступенів Липовецької міської ради, вбачається, що ОСОБА_6 навчається у закладі з грудня 2021 року. Під час навчання зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована учениця. Має навчальні досягнення середнього рівня. Скромна, весела, товариська. Дотримується правил поведінки. Мама приділяє належну увагу вихованню доньки (а.с. 169).

Відповідно до висновку, наданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради від 29 липня 2021 року орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 96-99).

Відповідно до висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Липовецької міської ради Вінницького району, Вінницької області від 31 серпня 2021 року № 162, орган опіки та піклування Липовецької міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_3 за місцем її проживання (а.с. 105-107).

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, з огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У вказаній категорії справи, такими належними, допустимими та достатніми доказами може бути, зокрема, висновок органу опіки та піклування.

Висновками органів опіки та піклування Вінницької міської ради та Липовецької міської ради вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 року та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_3 .

Вказані висновки є достатньо обґрунтованими та такими, що свідчать про найкраще забезпечення інтересів дітей.

Поряд з цим, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що станом на день розгляду справи в суді донька сторін - ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю, за зареєстрованим місцем проживання останньої, тобто в с. Струтинка та навчається у 4 класі Струтинської ЗОШ І-ІІ ступенів Липовецької міської ради, Вінницького району, Вінницької області.

З урахуванням зазначеного, виходячи з інтересів самих дітей, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, ураховуючи висновки органів опіки та піклування, які є достатньо обґрунтованими та не суперечать інтересам дітей, а також дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доцільність подальшого проживання малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач-позивач застосовувала до доньки ОСОБА_4 фізичну силу, покинула доньку та не цікавилась останньою, а також про необґрунтованість висновків органів опіки і піклування про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому відхиляються апеляційним судом.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

В.П. Рибчинський