Ухвала

Іменем України

05 липня 2022 року

м. Київ

справа № 759/15034/19

провадження № 61-4635ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гуров Олександр Вячеславович на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Абакумової Надії Іванівни про визнання незаконною та скасування постанови, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання незаконною та скасування постанови від 13 червня 2019 року про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 59308976 про примусове виконання виконавчого листа.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року у задоволенні скарги було відмовлено. У подальшому постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року вказану ухвалу було скасовано, а скаргу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скаргу мотивовано тим, що постанова державного виконавця від 13 червня 2019 року суперечить вимогам закону, з огляду на те, що стягувач звернувся із заявою про примусове виконання рішення поза межами строків пред`явлення виконавчого листа до виконання, визначеного статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року).

Вказує, що суд має право лише поновити пропущений строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, за наявності відповідного клопотання стягувача та поважності причин пропуску цього строку (стаття 371 ЦПК України).

Зауважує, що виконавчий лист № 2-136/2010 був пред`явлений стягувачем до виконання 07 червня 2019 року шляхом направлення заяви до Святошинського районного відділу Державної виконаної служби, «Про прийняття до виконання виконавчого листа № 2-136/2010 від 15 червня 2010 року», тобто був пред`явлений до примусового виконання з пропуском строків, встановлених статтею 12 Закону України № 2677-VІ від 04 листопада 2010 року «Про виконавче провадження», тому відповідно до частини першої статті 24, пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен був відмовити у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення якого закінчився, про що винести відповідну постанову.

УхвалоюСвятошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 рокуу задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

У травні 2022 року до Верховного Суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гуров О. В. подав касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гуров О. В., залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

У червні 2022 року заявником усунуто недоліки.

Крім того, заявлено клопотання, в якому заявник просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на обставини, якими було зумовлено пропуск строку, зазначивши, що повний текст копії постанови апеляційного суду отримано на електронну пошту 29 квітня 2022 року.

Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такий, що пропущений

з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, заявник у розумний інтервал часу після отримання копії постанови суду апеляційної інстанції звернувся з касаційною скаргою, тому строк необхідно поновити.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,

3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою, правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно до частини третьої, п`ятої статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня отримання повідомлення зобов`язаний прийняти рішення про накладення арешту на майно та (або) на кошти на рахунках боржника в банках у порядку, визначеному статтею 56 цього Закону, крім випадку, коли на таке майно арешт уже накладено з тих самих підстав. Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на час прийняття оскаржуваної постанови) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Для виконання судового рішення цей строк встановлюється з наступного дня після набрання ним законної сили.

Як вбачається з приписів пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Судом встановлено, що 15 червня 2010 року Святошинським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист у справі № 2-136/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 зазначеного боргу та судових витрат.

17 червня 2010 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-136/10 від 15 червня 2010 року.

За частиною першою статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21 квітня 1999 року, чинній на час ухвалення рішення Апеляційним судом міста Києва від 19 травня 2010 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) виконавчі листи та інші документи - протягом трьох років.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень до Закону України «Про виконавче провадження» від 04 листопада 2010 року № 2677-VІ виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

21 грудня 2016 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Постановою встановлено, що до відділу надійшла ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року про визнання виконавчого листа № 2-136/2010 від 15 червня 2010 року таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2017 року скасовано ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

07 червня 2019 року до Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшла заява ОСОБА_2 про прийняття до виконання виконавчого листа у справі № 2-136/2010.

13 червня 2019 року головним державним виконавцем Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 59308976 про примусове виконання виконавчого листа № 2-136/2010 від 15 червня 2010 року.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, встановивши, що судове рішення на підставі якого закінчено виконавче провадження скасовано, стягувачем пред`явлено виконавчий лист № 2-136/2010 від 15 червня 2010 року до виконання у межах встановленого Законом України «Про виконавче провадження» (як в редакції, чинній на час ухвалення рішення, так і в редакції, чинній станом на час прийняття оскаржуваної постанови) трирічного строку, дійшли правильного висновку, щодо необґрунтованості доводів скарги ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин та зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки, касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гуров Олександр Вячеславовича, строк на касаційне оскарження ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гуров Олександр Вячеславовича на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Абакумової Надії Іванівни про визнання незаконною та скасування постанови, заінтересована особа: ОСОБА_2 , відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк