МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 490/1832/19 Провадження № 22-ц/812/82/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

за участі - представника відповідача Сафронова Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ІЯ» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Гуденко О.А. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фермерського господарства "ІЯ", ОСОБА_3 та ДТВ «СТ «Домінанта», третя особа Моторно транспортне страхове бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили стягнути:

з Фермерського господарства «ІЯ» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11 серпня 2017 року, в загальному розмірі 147 812 грн 48 коп., яка складається із вартості матеріальних збитків у розмірі 145 012 грн 48 коп. та 2 800 грн 00 коп. витрат на проведення експертного дослідження та суму моральної шкоди у розмірі 10 000 грн;

з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , суму моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.;

з Фермерського господарства «ІЯ» на користь ОСОБА_2 , суму моральної шкоди у розмірі 10 000 грн;

з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позову зазначали, що 11.08.2017 року, о 19 год. 40 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки МАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , на а/д. Миколаїв - Снігурівка, біля с. Калинівка Вітовського району Миколаївської області, не впоравшись з керуванням здійснив зіткнення з автомобілем марки МІТСУБІСІ ХАРИЗМА, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , автомобілем марки «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , та автобусом марки ЛАЗ-669Р, номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_5 , які перебували в нерухомому стані.

В результаті ДТП вищевказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а пасажир автомобіля МІТСУБІСІ ХАРИЗМА, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження.

Під час оформлення вказаного ДТП позивача ОСОБА_2 (водія « ОСОБА_7 »), як учасника ДТП та потерпілого було направлено до медичної установи для проходження медичного огляду на стан сп`яніння, також в нього було відібрано пояснення щодо ДТП, окрім цього транспортний засіб «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_3 було оглянуто патрульними поліцейськими, які приїхали на місце ДТП, сфотографовано, дані про його розташування були внесені до схеми ДТП та долучені до матеріалів справи.

За вказаним фактом 11.08.2017 року були внесені відомості в ЄРДР за №0000840 за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України. Проте, з невідомих причин відомостей про потерпілого ОСОБА_2 , як учасника ДТП, в матеріалах кримінального провадження не було. 31.08.2017 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В подальшому, 20.11.2017 року було складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП. Матеріали справи судом тричі направлялися для належного оформлення.

21 березня 2018 року провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_3 було закрито за ст. 38 КУпАП, при цьому особу, винну у ДТП судом першої інстанції так і не було встановлено. Під час судового розгляду судом не були витребувані матеріали кримінального провадження, не було надано належної оцінки схемі ДТП, з яких вбачається участь ОСОБА_2 як потерпілого в ній. Судом було проігноровано наявність письмових пояснень ОСОБА_2 як учасника ДТП в матеріалах кримінального провадження, направлення на медичний огляд, позначення транспортного засобу марки «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_3 на схемі ДТП та зазначення його в протоколі огляду місця події, не було звернуто уваги на фотофіксацію місця пригоди.

Крім того, під час досудового розслідування зазначеного кримінального провадження, а також, в подальшому, після його закриття та під час розгляду судом адміністративних матеріалів щодо вказаної ДТП, позивачами неодноразово були подані численні звернення, заяви, скарги, клопотання щодо залучення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в якості потерпілого, ознайомлення їх із матеріалами справи, отримання копії постанови слідчого та суду, з метою реалізації свого конституційного права на захист, встановлення особи винуватої у ДТП.

Проте, на всі звернення позивачів жодної відповіді та будь-яких вмотивованих роз`яснень ні відділом поліції, ні прокуратурою, ні судом надано не було. Натомість судом було розглянуто справу без встановлення особи, яка була винною в ДТП, та всіх осіб - учасників ДТП. Зазначене призвело до фактичного усунення позивача ОСОБА_2 як потерпілого від участі в розгляді судової справи.

Такі грубі процесуальні порушення позбавили можливості позивачів реалізувати свої права, передбачені ст. 269 КУпАП, зокрема, дати пояснення, заявити клопотання та інші. В результаті чого позивачі штучно втратили право на отримання страхового відшкодування, а також компенсації завданих збитків.

Після вказаної ДТП власником т/з марки «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_1 було надано повноваження ОСОБА_2 (водію) щодо представництва його інтересів в цій справі та укладено відповідну довіреність.

29.09.2018 року ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу на постанову Казанківського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2018 року, та за результатом її розгляду постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 04.12.2018 року постанову по вказаній справі було скасовано та прийнято нову, відповідно до якої ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні вказаного ДТП та на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрито провадження у справі у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

В результаті ДТП, автомобіль ОСОБА_1 марки «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_3 отримав пошкодження. Незалежним експертом було проведено огляд транспортного засобу та складено відповідний звіт, у висновку якого встановлено, що вартість матеріальних збитків, нанесений внаслідок ДТП власнику автомобіля «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_3 складає 145012 грн. 48 коп. Вартість проведених експертних послуг склала 2800 грн 00 коп.

Відповідно до технічного паспорту власником транспортного засобу «МАЗ» НОМЕР_1 є Фермерське господарство «ІЯ». Згідно інформації наявної в матеріалах справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , а саме довідки ФГ «ІЯ», останній є водієм вказаного підприємства та під час вчинення ДТП офіційно працював на ньому, та, керуючи зазначеним транспортним засобом, виконував свої трудові обов`язки.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3 є винним у вчиненні вказаної ДТП та вчинив її, виконуючи службові обов`язки, то відповідно до положень ст. 1172 ЦК України, шкоду заподіяну в результаті такої ДТП має відшкодовувати роботодавець, а саме - Фермерське господарство «ІЯ».

Виходячи з того, що до теперішнього часу грошове зобов`язання ФГ «ІЯ» щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 (як власнику транспортного засобу марки «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_3 ) в результаті ДТП, що мало місце 11.08.2017 року, не виконане, (в добровільному, позасудовому порядку), а також не компенсовані витрати пов`язані із проведенням експертного дослідження, ОСОБА_1 вважає, що його вимоги про стягнення матеріальних збитків у розмірі 147 812 грн. 48 коп. (145012 гри. 48 коп. + 2800) підлягають задоволенню.

Крім того позивачам крім матеріальних збитків було завдано моральну шкоду (моральні страждання), яку вони оцінюють у 40 000 грн. (по 20 000 грн. кожен).

Так, в результаті ДТП було порушено право власності позивача ОСОБА_1 , оскільки останній не міг вільно розпоряджатися та використовувати свій транспортний засіб, а також повинен був шукати додаткові кошти для здійснення ремонту та відшкодування збитків отриманих в результаті ДТП. ОСОБА_1 раніше дуже часто на вихідних із сім`єю виїжджали з міста на відпочинок від тяжкого робочого тижня, після ДТП змога на законний відпочинок зникла, що призвело до певних незручностей та в цілому вплинуло на відносини у сім`ї позивача. В результаті ДТП ОСОБА_1 та його близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, довелося відкласти, а від деяких з них він взагалі змушений був відмовитись, що спричинило проблеми з роботою.

Позивач ОСОБА_2 в результаті ДТП отримав неабиякий стрес та шок, оскільки раніше в подібні ДТП не потрапляв. Через втрату автомобіля, на якому він працював та був водієм, ОСОБА_8 не зміг виконувати доручення керівництва, що були пов`язані з використанням авто, що призвело до суттєвого зменшення заробітної плати.

Розмір душевних страждань позивачів і страждань їх родини оцінюється ними (мінімально) в 20 000 гривень кожним, а всього - 40 000 грн. При цьому, кожен із позивачів просить розподілити вказану суму порівну між відповідачами, а саме: по 10 000 грн. з кожного відповідача на користь кожного з позивачів. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести позивачам зокрема: порушення звичайного способу життя, моральні страждання пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою.

Ухвалою суду від 24.02.2020 року за клопотанням позивачів залучено до участі у справі в якості співвідповідача страхову компанію "ДТВ "СТ "Домінанта". Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Моторне транспортне страхове бюро України.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Фермерського господарства «ІЯ» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11 серпня 2017 року, в загальному розмірі 80 500 грн 02 коп., яка складається із вартості матеріальних збитків у розмірі 76 200 грн 02 коп. та 4300 грн 00 коп. витрат на проведення експертних досліджень, а також компенсацію моральної шкоди у сумі 8000 грн.

Стягнуто з Фермерського господарства «ІЯ» на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди у розмірі 8 000 грн.

В задоволенні позовних вимог, заявлених до ДТВ «СТ «Домінанта» та ОСОБА_3 - відмовлено.

Також стягнуто з Фермерського господарства «ІЯ» на користь держави судовий збір у розмірі 965 грн.

Додатковим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2020 року стягнуто з Фермерського господарства "ІЯ" на користь ОСОБА_1 витрати на праву допомогу у сумі 16 000 грн 00 коп. Стягнуто з Фермерського господарства "ІЯ" на користь ОСОБА_2 витрати на праву допомогу у сумі 730 грн 00 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ФГ «ІЯ» через свого представника звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на необґрунтованість та порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2020 року в частині задоволення позову до ФГ «ІЯ» та ухвалити в цій частині нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ФГ «ІЯ» зазначає, що відповідальність відповідачів на момент ДТП буда застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта» (поліс №АМ1361098), тому стягнення будь-яких сум збитків з відповідачів згідно ст.1 Закону України «Про страхування», ст. 1194 ЦК України, пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», висновку Великої палати Верховного Суду в постанові від 04.07.2018р. по справі №755/18006/15-ц, є протиправним.

Вважає неправильним висновок суду про те, що оскільки потерпілий пропустив річний строк на звернення до страховика через необізнаність про наявність страхового полісу ФГ «ІЯ», то можливим є стягнення шкоди з інших осіб, зокрема з страхувальника, оскільки такий висновок прямо суперечить вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду, крім того, позивач міг спокійно дізнатися про страховика відповідача на сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України за допомогою онлайн-сервісу «Перевірка чинності полісу внутрішнього страхування» за державним номером транспортного засобу ФГ «ІЯ» або від самого ФГ «ІЯ», однак позивач не надав доказів відповідного звернення.

Зазначає, що посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на постанову Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 є помилковим, так як вона стосується інших правовідносин, а саме - реалізації страховиком, який відшкодував шкоду потерпілому, права вимоги до страховика заподіювача шкоди.

Крім того, встановивши, що позивач не звертався із заявою до ТДВ «СТ «Домінанта» про відшкодування шкоди протягом встановлено пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» припинювального строку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави для стягнення майнової шкоди з ТДВ «СТ «Домінанта», проте до неправильного висновку щодо можливості стягнення такої шкоди з страхувальника - ФГ «ІЯ».

Отже враховуючи, що згідно наданих по даній справі пояснень МТСБУ від 22.04.2020р. ліміт відповідальності страховика ТДВ «СТ «Домінанта» за полісом страхування АМ1361098, яким застрахована відповідальність ФГ «ІЯ», складає 100000,00 (сто тисяч) грн., майнова шкода, яку судом стягнуто з ФГ «ІЯ» на користь ОСОБА_1 в розмірі 80500,02 грн. повністю покривається страховою виплатою за вказаним полісом, що виключає відповідальність відповідачів за виключенням франшизи у розмірі 1000,00 грн, яка також визначена полісом.

Крім того зазначає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про пропуск позивачами строку на стягнення моральної шкоди з ТДВ «СТ «Домінанта». Адже згідно з підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи, що позивачі звернулися з даним позовом в межах трирічного строку з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, їх право на стягнення моральної шкоди з ТДВ «СТ «Домінанта» не було втраченим.

Отже суд першої інстанції не врахував вказані норми матеріального права та обставини справи, не прийняв до уваги, що позивач не пропустив встановлений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-ІУ строк для звернення із заявою про страхове відшкодування, а тому на думку апелянта дійшов помилкового висновку про неможливість задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, заявлених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ТДВ «СТ «Домінанта».

Також вказує, що під час настання ДТП водій ОСОБА_3 не виконував свої трудові обов`язки, що виключає відповідальність ФГ «ІЯ», з яким він перебував у трудових відносин, оскільки законом чітко визначено, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. На вказане положення закону суд першої інстанції уваги не звернув, обмежившись лише висновком про те, що ОСОБА_3 перебував з ФГ «ІЯ» у трудових відносинах, про що він зазначав і під час оформлення ДТП, і на стадії кримінального провадження та розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Проте, зазначення місця роботи на відповідне запитання інспектора, слідчого або іншого працівника поліції під час оформлення типових документів не може свідчити про виконання трудових обов`язків в момент ДТП. Такі данні повинні підтверджуватися первинною документацією щодо ведення обліку робочого часу водія, товарно-супровідною документацією, яка оформлюється юридичною особою під час перевезення вантажу тощо.

Проте, ні в матеріалах кримінального провадження, ні в матеріалах адміністративної справи не міститься копії товарно-транспортної накладної, що виключає використання транспортного засобу ОСОБА_3 для перевезення вантажів в межах господарської діяльності ФГ «ІЯ» в момент настання ДТП. Не надав копії такої накладної і позивач до матеріалів позову, що виключає задоволення його позову з цієї підстави.

Натомість представником відповідача надано суду в якості доказів копію подорожнього листа вантажного автомобіля МАЗ д/н НОМЕР_1 від 11.08.2017 року, згідно якого робота водія ОСОБА_3 11.08.2017р. нормована з 08.00 год. до 16.00 год. та полягала в доставці вантажу "пшениця" між складами господарства в с. Володимирівка в межах 5 км. Перевезення за даними подорожнього листа складало 62 тон пшениці за 3 поїздки, на що водій отримав 40 л дизельного пального.

Окрім того, суду була надана індивідуальна контрольна книжка водія ОСОБА_3 та відомості обліку робочого часу та відпочинку водія (роздрукована на аркуші А4), в яких зазначено про робочий час та рух водія транспортного засобу МАЗ НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 в межах села Володимирівка Казанківського району з 08.00 до 16.00 годин з міжзмінними перервами.

Однак суд першої інстанції не прийняв до уваги вказані докази, пославшись на те, що надання таких доказів 26 червня 2020 року, тобто через 3 роки після події ДТП, оформлення їх у вигляді роздрукованих аркушів з Додатку до відповідного нормативного акту, їх надуманий "поза розумним сумнівом" зміст - свідчить про їх штучне створення з метою уникнення матеріальної відповідальності роботодавця.

Вважає такий висновок суду першої інстанції припущенням, адже доказів штучного створення цих документів суд не навів, а те що зазначені документи складалися за формами, які є Додатками №2 та №3 до Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджених Наказом Мінтрансу України від 07.06.2010 року № 340 та роздруковувалися на окремих аркушах, свідчить лише про те, що голова господарства дійсно роздруковувала їх з нормативно-правового акту.

Безпідставним є висновок суду про те, що оскільки ФГ «ІЯ» не здійснено жодних дій щодо розслідування вказаного випадку порушення працівником трудової дисципліни, звернення до правоохоронних органів з приводу таких протиправних дій ОСОБА_3 , звернення до нього за відшкодуванням майнової шкоди, завданої підприємству (адже сам автомобіль МАЗ також отримав механічних ушкоджень), то ОСОБА_3 діяв за дорученням роботодавця та у його інтересах під час ДТП.

При цьому суд не звернув уваги на головний доказ того, що водій ОСОБА_3 в момент ДТП використав транспортний засіб у власних цілях, а саме наказ № 1-к від 03.01.2017 року голови правління ФГ "ІЯ" Меліхової В.В., яким закріплено вантажний автомобіль ФГ "ІЯ" марки МАЗ д/н НОМЕР_1 за водієм ОСОБА_3 та покладено на нього матеріальну відповідальність за зберігання (гаражування) транспортного засобу в позаробочий час за місцем його проживання. Також до наказу було додано Акт закріплення (передачі) транспортного засобу від 03.01.2017 року автомобіль марки МАЗ, д/н НОМЕР_1 , яким транспортний засіб передано власником ФГ "ІЯ" водію ОСОБА_3 у належному стані.

Також вважає, що суд безпідставно зробив висновок про те, що позивачі є потерпілими внаслідок ДТП, скоєного 11.08.2017 року під керуванням ОСОБА_3 , оскільки ні під час розгляду кримінального провадження, ні під час розгляду адміністративної справи цей факт встановлено не було.

Зокрема, в постанові від 04.12.2018р. Миколаївський апеляційний суд по справі №478/1976/17 прийшов до наступних висновків: «Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №018046 від 20 листопада 2017 року, який відповідно до статті 251 КУпАП, є доказом, 11 серпня 2017 року о 19 год. 40 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «МАЗ», номерний знак НОМЕР_5 , на а/д. Миколаїв - Снігурівка, біля с. Калинівка Вітовського району Миколаївської області, порушуючи вимоги пунктів 12.1., 12.3. Правил дорожнього руху, не впоравшись з керуванням здійснив зіткнення з автомобілем Митсубиси Харизма д/ НОМЕР_6 , та автобусом марки «ЛАЗ», в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Зважаючи на сукупність беззаперечних доказів, апеляційний суд приходить до висновку про порушення водієм автомобіля «МАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_3 11 серпня 2017 року об 19 годині 40 хвилин пунктів 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху та про прямий причинний взаємозв`язок його дій із настанням дорожньо-транспортної пригоди, що спричинило пошкодження автомобіля д/ НОМЕР_6 , та автобуса «ЛАЗ», в результаті чого зазначені транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Вимоги апелянта щодо встановлення участі у зазначеній ДТП транспортного засобу «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_3 , під його керуванням та отриманні автомобілем механічних пошкоджень, не підлягають задоволенню, так як, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлення таких обставин, оскільки вони не зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №018046 від 20 листопада 2017 року».

Вказаний факт також підтверджує протокол про вчинення адміністративного правопорушення, в якому в графі «Свідки чи потерпілі» поліцейські зазначили лише водія транспортного засобу ОСОБА_9 з яким відбулося зіткнення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3 .

Отже Миколаївський апеляційний суд в справі №478/1976/17 визнав ОСОБА_3 винним, але ж не в заподіянні матеріальної шкоди транспортному засобу Фольксваген внаслідок ДТП, що сталася 11.08.2017р.

Тобто, на думку апелянта, і під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження і під час здійснення провадження по справі про адміністративне правопорушення в діях ОСОБА_3 , не встановлено заподіяння будь-якої шкоди позивачам і це не відноситься до обставин скоєного ним ДТП, адже самі позивачі зазначають, що пошкодження їх транспортному засобу наніс інший транспортний засіб, і цей транспортний засіб не належить відповідачу ФГ «ІЯ ».

Крім того, вважає, що ФГ «ІЯ» не може відповідати за моральну шкоду завдану позивачам внаслідок пошкодження транспортного засобу Фольксваген, з підстав наведених вище, та з мотивів її недоведеності.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то апелянт зазначає, що, враховуючи, що позивачі не надали суду ні детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, ні документів, що свідчать про оплату гонорару, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення таких витрат.

Від представника позивачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Посилаючись на обставини, викладені в позові, вважає, що судом вірно зроблено висновок щодо обсягу прав позивачів на відшкодування завданої їм матеріальної та моральної шкоди.

Зазначає, що позивачі пропустили строк для звернення до страхової компанії з причин, що не залежали від їх волі, зокрема, через необізнаність щодо наявності страхового полісу, тому ними було обрано способом захисту своїх прав-звернення до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Судом було вірно визначено, що сума матеріальних збитків завданих позивачу ОСОБА_1 внаслідок ДТП становить суму різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП у розмірі 76200,02грн та витрат на проведення оцінки КТЗ в розмірі 4300грн.

Вважає, що суд правильно дійшов також до висновку, що зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 виникло безпосередньо у роботодавця водія ОСОБА_3 - ФГ «ІЯ». Вмотивованим та обґрунтованим з його точки зору є також рішення суду в частині стягнення з відповідача ФГ`ІЯ» на користь позивачів моральної шкоди у розмірі 8000грн на користь кожного з позивачів.

Погоджується представник позивачів також з вирішенням судом вимог про розподіл судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу.

В судовому засіданні представник відповідача Фермерського господарства «ІЯ» підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Приймаючи рішення у справі, суд виходив з того, що автомобіль марки Фолькксваген LT 35, фургон малотоннажний, д/н НОМЕР_3 , належить на праві власності ОСОБА_1 .

Автомобіль марки МАЗ , вантажний самоскид, д/н НОМЕР_1 , 2008 р.в., належить на праві власності ФГ "ІЯ". Даний автомобіль рухався під час скоєння ДТП з причепом ПР-бортовий -Е GROENEWEGEN XL, д/н НОМЕР_7 , власником якого є ОСОБА_10 .

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 31.08.2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000840 від 12.08.2017, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 11 серпня 2017 року близько 19.40 год на автодорозі Миколаїв - Снігурівка біля с. Калинівка Вітовського району Миколаївської області відбулася ДТП за участю автомобіля МАЗ, р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля Митсубиси Харизма, р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , та автобусу ЛАЗ 669Р НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_11 , внаслідок ДТП пасажир автомобіля Митсубиси Харизма ОСОБА_6 , отримала тілесні ушкодження.

В результаті дослідження матеріалів кримінального провадження № 0000840, фабули внесених відомостей до ЄРДР, суд дійшов висновку, що 11 серпня 2017 року близько 19.40 год на автодорозі Миколаїв - Снігурівка біля с. Калинівка Вітовського району Миколаївської області відбулася ДТП за участю автомоблія МАЗ, р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля Митсубиси Харизма, р/н НОМЕР_2 , та від вказаного зіткнення також отримали механічні пошкодження автомобілі Фольксваген та ЛАЗ, які стояли попереду.

Дані обставини підтверджуються рапортом зі служби 102 до Вітовського відділення поліції Корабельного відділу ГУНП в Миколаївській області, із якого слідує, що в результаті вищевказаного ДТП стоячий автомобіль Фольксваген д/н НОМЕР_3 отримав також механічні пошкодження внаслідок зіткнення з автомобілем МАЗ д/н НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_3 , заснув за кермом. Водій ОСОБА_2 також зазначений як особа, учасник події ДТП;

протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.08.2017, в якому зазначено, що внаслідок ДТП зазнав пошкодження також і автомобіль Фольксваген ЛТ 35, р/н НОМЕР_3 - деформовано задня та передня частини автомобіля. Автомобіль позивача вказано також і на схемі ДТП, до протоколу додано фотофіксація пошкоджень автомобіля д/н НОМЕР_3 , у водія якого ОСОБА_2 відібрано пояснення як у учасника ДТП.

Згідно пояснень водія ОСОБА_3 , наданих на місці ДТП працівникам поліції, він працює водієм на автомобілі МАЗ д/н НОМЕР_1 в «сцепке» з причепом GROENEWEGEN XL, д/н НОМЕР_7 , та, керуючи вказаним автомобілем 11.08.2017 року, рухався в бік Снігурівки з м. Миколаєва, де проходили на той час ремонтні роботи. Як сталося ДТП не розуміє. Також в справі міститься розписка ОСОБА_3 , за якою він отримав на відповідальне зберігання автомобіль МАЗ д/н НОМЕР_1 , який буде зберігатися за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи № 478/1976/17, 20.11.2017 року начальником СРРПП Казанківського ВП на ОСОБА_3 , який працює водієм ФГ "ІЯ", було складено протокол про вчинення останнім під час керування автомобілем МАЗ, н/з НОМЕР_1 , який належить ФГ "ІЯ", адміністративного правопорушення 11.08.2017 року на автодорозі Миколаїв - Снугурівка, внаслідок якого постраждали автомобілі Мітсубісі Харизма та автобус ЛАЗ.

Постановами Казанківського районного суду Миколаївської області від 18.12.2017 року, 30.01.2018 року та 08.02.2018 року адміністративна справа відносно ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП поверталася до Казанківського ВП Новобузького відділу ГУНП України в Миколаївській області для належного дооформлення. В цій справі міститься довідка, видана виконкомом Володимирівської сільської ради Казанківського району, що ОСОБА_3 , дійсно зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 , також довідка ФГ "ІЯ" про те, що ОСОБА_3 дійсно працює водієм у Фермерському господарстві "ІЯ" з 29.06.2014 року по теперішній час ( лютий 2018) водієм.

Також матеріалами адміністративної справи підтверджується, що ОСОБА_2 неодноразово звертався до Казанківського районного суду Миколаївської області, Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області, Казанківського відділення поліції з заявами про визнання ОСОБА_1 по справі потерпілим та виклик його у якості свідка.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04.12.2018 року скасовано постанову Казанківського районного суду Миколаївської області від 21.03.2018 року відносно ОСОБА_3 , прийнято нову постанову, якою ОСОБА_3 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

ОСОБА_2 як довірена особа ОСОБА_1 звертався в лютому 2018 року до голови ФГ "ІЯ" з досудовою претензією щодо відшкодування власнику автомобіля Фольксваген завданої шкоди.

Звітом № 133/09-18 про оцінку автомобіля VOLKSWAGEN LT 35 р/н НОМЕР_3 від 19.09.2018 року визначено вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля VOLKSWAGEN LT 35, р/н НОМЕР_3 в результаті його пошкодження під час ДТП, що сталася 11.08.2017 року, яка складає 145 012,48 грн.

Як вбачається з протоколу огляду транспортного засобу від 05.09.2018 року VOLKSWAGEN LT 35, р/н НОМЕР_3 , огляд спеціалістом атотовароведом проводився у присутності довіреної особи власника автомобіля ОСОБА_2 , водія ОСОБА_3 , та представника Фермерського господарства "ІЯ" Мелихова Д.М. - якому 04.09.2018 року ФГ "ІЯ" була видана довіреність №69 саме на представництво інтересів ФГ "ІЯ" при експертній оцінці автомобіля.

Отже, розглядаючи позовні вимог, заявлені до ФГ «ІЯ», суд першої інстанції виходив з того, що згідно матеріалів адміністративної справи № 478/1976/17, водій ОСОБА_3 11 серпня 2017 року під час керування автомобілем МАЗ, н/з НОМЕР_1 , який належить ФГ "ІЯ" на автодорозі Миколаїв - Снугурівка порушив ПДР, внаслідок чого постраждали автомобілі Мітсубісі Харізима, автобус ЛАЗ, а також автомобіль VOLKSWAGEN LT 35, р/н НОМЕР_3 , який отримав внаслідок ДТП значні механічні ушкодження.

Факт того, що завдані позивачу матеріальні збитки у вигляді пошкодження належного йому автомобіля перебувають у прямому причинному зв`язку з діями ОСОБА_3 підтверджується матеріалами зазначеної адміністративної справи, матеріалами кримінального провадження ( протокол огляду місця події, схема ДТП, пояснення учасників ДТП тощо).

До посилання представника відповідача про те, що оскільки в постановах суду в адміністративній справі зазначено про пошкоджених внаслідок ДТП за участю водія ОСОБА_3 11.08.2017 року лише транспортних засобів Митсубиси та ЛАЗ, то позов пред`явлено до неналежних осіб, суд віднісся критично.

Вирішуючи питання щодо відповідальності ОСОБА_3 , суд виходив з того, що він на момент дорожньо-транспортної пригоди 11 серпня 2018 року перебував з ФГ "ІЯ" у трудових відносинах.

Надані представником відповідача докази, а саме наказ № 1-к від 03.01.2017 року голови правління ФГ "ІЯ" Меліхової В.В., акт закріплення(передачі) транспортного засобу від 03.01.2017 року автомобілю марки МАЗ, д/н НОМЕР_1 , копію подорожнього листа вантажного автомобіля МАЗ д/н НОМЕР_1 від 11.08.2017 року, індивідуальну контрольну книжку водія ОСОБА_3 та відомості обліку робочого часу та відпочинку водія, суд оцінив критично, оскільки при оформленні ДТП працівниками поліції, в подальшому при розслідуванні кримінального провадження та при розгляді судом адміністративної справи відносно водія ОСОБА_3 , останній завжди надавав відомості та відповідні докази, що він працює водієм ФГ «ІЯ», якому належить автомобіль МАЗ д/н НОМЕР_1 . Жодних інших доказів того, що він керував автомобілем у позаробочий час, не за дорученням роботодавця, у власних цілях ОСОБА_3 не повідомляв, натомість з його пояснень на місці ДТП вбачається, що він їхав в сцепке. Більш того навіть при огляді пошкодженого автомобіля VOLKSWAGEN LT 35, р/н НОМЕР_3 для визначення розміру завданого матеріального збитку був присутній представник ФГ «ІЯ».

Крім того, надання таких доказів 26 червня 2020 року, тобто через 3 роки після події ДТП, оформлення їх у вигляді роздрукованих аркушів з Додатку до відповідного нормативного акту, їх надуманий "поза розумним сумнівом" зміст, на думку суду свідчить про їх штучне створення з метою уникнення матеріальної відповідальності роботодавця. Також судом було враховано, що відповідачем ФГ «ІЯ» не здійснено жодних дій щодо розслідування вказаного випадку порушення працівником трудової дисципліни, звернення до правоохоронних органів з приводу таких протиправних дій ОСОБА_3 , звернення до нього за відшкодуванням майнової шкоди, завданою підприємству, оскільки сам автомобіль МАЗ також отримав механічні ушкодження. Отже така бездіяльність роботодавця та власника транспортного засобу свідчить на думку суду про те, що ним не оспорювалося використання ОСОБА_3 належного роботодавцю автомобіля МАЗ , д/н НОМЕР_1 за дорученням роботодавця та у його інтересах.

Також судом було встановлено, що між ФГ "ІЯ" та ТДВ "СТ "Домінанта" укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким був забезпечений транспортний засіб марки МАЗ 551608-236, д/н НОМЕР_1 , про що видано Поліс №АМ1361098, який був діючий станом на 11.08.2017 року.

За вказаним полісом встановлена франшиза у розмірі 1000 грн, ліміт відповідальності по майну становить 100000 грн. Згідно Централізованої бази МТСБУ за вказаним полісом була заведена страхова справа 15.08.2017 року за страховим випадком 11.08.2017 року - та 07.12.2017 року вимога врегульована шляхом сплати відшкодування у розмірі 2614,00 грн.

Оскільки як з часу настання страхового випадку, так і з часу встановлення вини водія ОСОБА_3 минуло більше року - і ні потерпілий, ні страхувальник не звертався до страховика винуватця ДТП, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог, заявлених до ТДВ СТ "Домінанта".

Згідно звіту спеціаліста автотоварознавця ФОП ОСОБА_12 № 133/09-18 про оцінку автомобіля VOLKSWAGEN LT 35 р/н НОМЕР_3 від 19.09.2018 року, вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля VOLKSWAGEN LT 35 , р/н НОМЕР_3 в результаті його пошкодження під час ДТП, що сталася 11.08.2017 року, складає 145 012,48 коп. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових (0,70) дорівнює 130 180,01 грн ( 339903,08 х(1-0.70)).

Згідно Звіту № 073/06-20 про оцінку вартості пошкодженого транспортного засобу від 29.06.2020 року, складеного спеціалістом автотоварознавцем ФОП ОСОБА_12 , станом на 11 серпня 2017 року ринкова вартість пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля VOLKSWAGEN LT 35, р/н НОМЕР_3 (залишки) - складає 68 812,46 грн.

Оскільки відповідно до вищезазначених Звітів вартість відновлювального ремонту автомобіля VOLKSWAGEN LT 35, р/н НОМЕР_3 перевищує його ринкову вартість, відновлювати пошкоджений ТЗ вважається економічно недоцільним, тому матеріальний збиток в результаті його пошкодження при ДТП приймається рівним ринкової вартості автомобіля на момент ДТП. Вказаний автомобіль є фізично знищеним. Вказаний висновок ґрунтується на матеріалах справи про перелік та локалізацію пошкоджень транспортного засобу, узгоджується з іншими доказами по справі і сумнівів у суду не викликав, є мотивованим, жодним чином не спростований відповідачами, а тому суд першої інстанції взяв його до уваги при вирішенні спору.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки винний у заподіянні шкоди ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах з ФГ «ІЯ» » та під час дорожньо-транспортної пригоди виконував обов`язки водія, крім того ФГ «ІЯ» є володільцем транспортного засобу, суд дійшов висновку, що цивільну відповідальність по відшкодуванню шкоди слід покласти на ФГ «ІЯ».

Отже, суму різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП у розмірі 76 200 грн 02 коп. слід стягнути з ФГ «ІЯ» на користь позивача ОСОБА_1 , як власника пошкодженого автомобіля, на відшкодування матеріальної шкоди, завданої знищенням його автомобіля.

Крім того з відповідача ФГ "ІЯ" слід стягнути витрати за проведення оцінки КТЗ в розмірі 4300 грн., які позивач мусив зробити для відновлення свого порушеного права. Дані витрати підтверджуються актом прийому - передачі виконаних робіт від 19.09.2018 та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 25 від 17.09.2018 року на проведення експертного дослідження №133/09-18 про оцінку автомобіля ТЗ марки «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_3 . на суму 2800 грн; та актом № 073/06-20 прийом - передачі виконаних робіт та квитанцією до прибуткового касового ордера № 13 на проведення експертного дослідження №073/06-20 від 29.06.2020 року про оцінку вартості пошкодженого зазначеного транспортного засобу марки «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_3 . на суму 1500 грн.

Вирішуючи позов про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 під час пригоди безпосередньо перебував в автомобілі, що зазнав пошкоджень; після події обидва позивачі були змушені багаторазово звертатися до правоохоронних органів та прокуратури з метою відновлення своїх прав, при цьому самими відповідачами свідомо проігноровано їх законні вимоги, крім того ОСОБА_1 у результаті пригоди зазнав матеріальних втрат внаслідок пошкодження власного автомобіля, а також душевних страждань у зв`язку з пошкодженням його майна.

Приймаючи до уваги як положення норм права, які регулюють спірні правовідносини, так і встановлені факти, а також враховуючи глибину душевних страждань позивачів, яких вони зазнали у зв`язку з протиправною поведінкою щодо них, тривалий час на відновлення своїх порушених прав, що безумовно призвело до порушення їх звичного способу життя , а також глибину душевних страждань у зв`язку з пошкодженням майна, суд вважав за необхідне відшкодувати їм заподіяну моральну шкоду. При цьому, зважаючи на вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених у справі вимог - по 8 000,00 грн. на користь кожного з відповідача ФГ "ІЯ", а також про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 , оскільки він не є належним суб`єктом відповідальності за даними правовідносинами.

Проаналізувавши укладені між адвокатом Бурдинським С.І. та ОСОБА_1 , а також між адвокатом Бурдинським С.І. та Білодідом М.С. договори про надання правової допомоги, предметом яких є: надання правової допомоги у відповідності до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з питань представництва інтересів відшкодування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шкоди отриманої внаслідок ДТП, що мала місце 11.08.2017 року, акт приймання-передачі виконаної роботи № 16/09 від 16.09.2020 року до Договорів про надання правової допомоги від 28.02. 2019 р., суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому суд врахував, що останні судові засідання відбувалися без присутності представника позивачів, тому підстав для розподілу витрат, пов`язаних із прибуттям його до суду за ці засідання немає. Тому відшкодуванню підлягають витрати на участь адвоката у судових засіданнях за дві, а не чотири години.

Консультація адвокатом клієнтів одну годину, підготовка та складення представником позовної заяви на 7 аркушах у складі трьох годин роботи; підготовка та направлення клопотання про залучення співвідповідача та третьої особи, та збільшення розміру позовних вимог на одну годину роботи ( тим більше з урахуванням відзиву відповідачів та виклад ними нових обставин, не відомих позивачам та їх представнику) вочевидь відповідають співмірності витрат часу адвокатом у вказаному обсязі, як зазначено в актах виконаних робіт (наданих послуг).

При цьому підготовка та направлення окремого клопотання про забезпечення доказів по справі на одну годину роботи вочевидь не відповідають співмірності витрат часу адвокатом у вказаному обсязі, оскільки таке клопотання повністю дублює викладене ним клопотання у первісній позовній заяві.

За такого, суд розподіляючи витрати, понесені позивачами на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (консультація, аналіз законодавства та складання та оформлення позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, участь у судових засіданнях, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи та значимості таких його дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивачів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 730 грн.

При цьому, суд першої інстанції з урахуванням додаткового рішення від 04 грудня 2020 року пропорційно до задоволених позовних вимог стягнув з відповідача ФГ «ІЯ» на користь позивача ОСОБА_1 16 000 витрат на правничу допомогу, а на користь позивача ОСОБА_2 , - 730 грн. цих витрат.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 та ДТВ «СТ «Домінанта» учасниками процесу в установленому законом порядку не оскаржується.

Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 та ДТВ «СТ «Домінанта» апеляційним судом не переглядається взагалі.

Переглядаючи рішення в межах доводів апеляційної скарги щодо позовних вимог заявлених до ФГ «ІЯ», надаючи оцінку зібраним у справі доказам, визначаючи юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо наявності у позивачів права вимоги за заявленим позовом, оскільки це підтверджується матеріалами справи.

Так, за фактом ДТП, яка сталася 11 серпня 2017р. були внесені відомості до ЄРДР за № 0000840 за ознаками ст. 286 КК України. Постановою про закриття кримінального провадження від 31.08.2017 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000840 від 12.08.2017р. було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

В подальшому 20.11.2017р. було складено протокол про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року, встановлено, що 11 серпня 2017 року о 19 год. 40 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «МАЗ», номерний знак НОМЕР_5 , на а/д. Миколаїв - Снігурівка, біля с. Калинівка Вітовського району Миколаївської області, порушуючи вимоги пунктів 12.1., 12.3. Правил дорожнього руху, не впоравшись з керуванням здійснив зіткнення з автомобілем Митсубиси Харизма д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , та автобусом марки «ЛАЗ» під керуванням водія ОСОБА_5 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Також в даній постанові зазначено, що як слідує з письмових пояснень ОСОБА_4 , 11 серпня 2017 року він рухався на автомобілі «Мітсубісі» з м. Миколаєва у бік м. Снігурівка, о 17 годині 40 хвилин на 8 кілометрі від Калинівського кільця він зупинився на вимогу працівника дорожніх робіт для пропуску зустрічного транспорту, попереду нього в попутному напрямку стояв автомобіль «Фольксваген». Приблизно о 17 годині 45 хвилин відчув удар в задню частину свого автомобіля, від якого його автомобіль зіткнувся з попереду стоячим автомобілем «Фольксваген».

Згідно пояснень ОСОБА_5 , 11 серпня 2017 року о 17 годині 40 хвилин він, керуючи автобусом «ЛАЗ 699», на 8 кілометрі від Калинівського кільця зупинився на вимогу працівника дорожніх робіт для пропуску зустрічного транспорту, попереду нього в попутному напрямку стояв автомобіль «ВАЗ 2106». Приблизно о 17 годині 45 хвилин відчув удар в задню частину свого автомобіля, в момент удару встиг вивернути кермо автобуса вбік, чим саме зміг уникнути зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2106», який стояв попереду. За поясненнями ОСОБА_5 , керований ним автобус зіткнувся з автомобілем «Фольксваген» .

Вказані обставини підтверджуються даними схеми місця ДТП, в якій зафіксовані дані щодо учасників події, напрямок руху транспортних засобів до зіткнення, місце зіткнення, а також перелік зовнішніх пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок ДТП.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та справи про адміністративне правопорушення, суд правильно дійшов висновку, що дані обставини підтверджуються також рапортом зі служби 102 до Вітовського відділення поліції Корабельного відділу ГУНП в Миколаївській області; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.08.2017, в якому зазначено, що внаслідок ДТП зазнав пошкодження також і автомобіль Фольксваген ЛТ 35, р/н НОМЕР_3 - деформовано задня та передня частини автомобіля; схемою ДТП, в якій зазначено автомобіль позивача, доданою до протоколу фотофіксацією пошкоджень автомобіля д/н НОМЕР_3 , поясненнями водія ОСОБА_2 як учасника ДТП.

Підтверджується матеріалами адміністративної справи і те, що ОСОБА_2 неодноразово звертався до Казанківського районного суду Миколаївської області, Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області, Казанківського відділення поліції з заявами про визнання ОСОБА_1 по справі потерпілим та виклик його у якості свідка.

Проаналізувавши зазначені докази у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку, що матеріалами зазначеної адміністративної справи, а також матеріалами кримінального провадження ( протокол огляду місця події, схема ДТП, пояснення учасників ДТП тощо) підтверджується факт, що завдання позивачу ОСОБА_1 матеріальних збитків у вигляді пошкодження належного йому автомобіля, який був учасником ДТП, яка сталося 11 серпня 2017р., перебувають у прямому причинному зв`язку з діями водія ОСОБА_3 .

При цьому суд правильно критично віднісся до посилання представника відповідача ФГ «ІЯ» про те, що оскільки в постановах суду в адміністративній справі зазначено про пошкодження внаслідок ДТП за участю водія ОСОБА_3 11.08.2017 року лише транспортних засобів Митсубиси та ЛАЗ, то позов пред`явлено до неналежних осіб, оскільки відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України ці постанови не є преюдиційними відносно позивача, так як він не був учасником даної справи та відносно нього судом не встановлювалися відповідні факти.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, хоча і не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З урахуванням зазначеного встановлення судом чи був автомобіль позивача ОСОБА_1 учасником ДТП, яка сталася 11 серпня 20117р., не є виходом за межі наданих йому законом повноважень, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними.

Те, що ОСОБА_2 подавав апеляційну скаргу в адміністративній справі, не змінює його правового статусу та не робить його учасником справи стосовно об`єктивної сторони правопорушення, яке розглядалася в порядку КУпАП, оскільки відносно нього обставини об`єктивної сторони адміністративного правопорушення під час розгляду адміністративної справи не встановлювалися. Більш того, в постанові Миколаївського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року зазначено, що вимоги апелянта ( ОСОБА_2 ) щодо встановлення участі у зазначеній ДТП транспортного засобу «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_3 , під його керуванням та отримання автомобілем механічних пошкоджень, не підлягають задоволенню, так як, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлення таких обставин, оскільки вони не зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №018046 від 20 листопада 2017 року.

Отже, такі обставини не могли встановлюватися під час розгляду матеріалів адміністративної справи, оскільки суд за правилами КУпАП не має права самостійно встановлювати обставини, які не знайшли свого відображення в протоколі про адміністративне правопорушення, інакше це призвело б до погіршання становища правопорушника, що недопустимо під час розгляду справ цієї категорії. Проте, це не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, спростовувати у загальному порядку ті обставини, які вже були встановлені.

За такого колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що оскільки ОСОБА_2 подавав апеляційну скаргу в адміністративній справі, то він був учасником адміністративної справи, а тому судом безпідставно застосовані правила ст. 82 ЦПК України, є помилковими.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що оскільки водій ОСОБА_3 під час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з ФГ «ІЯ», то цивільно-правову відповідальність за заподіяну шкоду слід покласти на ФГ «ІЯ», як роботодавця ОСОБА_3 з наступних підстав.

Згідно з частинами 2 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Отже за змістом ст. 1187 ЦК України суб`єктом відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є особа, яка фактично володіє об`єктом підвищеної небезпеки як на відповідній правовій підставі (будь-яке титульне володіння), так і без неї (безтитульне володіння), за виключенням умов, передбачених ч. 4 ст. 1187 ЦК України. При цьому шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою, тобто у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Тобто не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом під час виконання нею своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею не укладено цивільно-правовий договір.

Таким чином відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цими особами, по-перше, в трудових відносинах, а, по-друге, шкода, заподіяна нею у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. (Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі № 6-229цс14, у постанові від 27.03.2017р. у справі № 914/2117/16).

Відповідачем ФГ «ІЯ» не заперечується той факт, що ОСОБА_3 під час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з господарством. Проте ним долучено до матеріалів справи наказ № 1-к від 03.01.2017 року голови правління ФГ "ІЯ" Меліхової В.В., яким закріплено вантажний автомобіль ФГ "ІЯ" марки МАЗ д/н НОМЕР_1 за водієм ОСОБА_3 та покладено на нього матеріальну відповідальність за зберігання (гаражування) транспортного засобу в позаробочий час за місцем його проживання. Також до наказу було додано Акт закріплення (передачі) транспортного засобу від 03.01.2017 року автомобіля марки МАЗ, д/н НОМЕР_1 , яким транспортний засіб передано власником ФГ "ІЯ" водію ОСОБА_3 у належному стані.

Крім того, відповідачем ФГ «ІЯ» було надано суду копію подорожнього листа вантажного автомобіля МАЗ д/н НОМЕР_1 від 11.08.2017 року, згідно якого робота водія ОСОБА_3 11.08.2017р. нормована з 08.00 год. до 16.00 год. та полягала в доставці вантажу "пшениця" між складами господарства в с. Володимирівка в межах 5 км. Перевезення за даними подорожнього листа складало 62 тон пшениці за 3 поїздки, на що водій отримав 40 л дизельного пального.

Надана суду була також індивідуальна контрольна книжка водія ОСОБА_3 та відомості обліку робочого часу та відпочинку водія (роздрукована на аркуші А4), в яких зазначено про робочий час та рух водія транспортного засобу МАЗ НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 в межах села Володимирівка Казанківського району з 08.00 до 16.00 годин з міжзмінними перервами.

Тобто саме у подорожньому листі містяться доручення, які водій-працівник ФГ «ІЯ» зобов`язується виконувати в силу своїх трудових обов`язків, що є належним та допустимим доказом виконання трудових обов`язків під час використання службового автомобіля. При цьому у разі, якщо у подорожньому листі відсутні відмітки про доручення службового завдання і працівник в той час використовує службовий автомобіль для поїздок, такі дії необхідно вважати неправомірним використанням службового автомобіля для власних потреб, що не пов`язане з виконанням трудових обов`язків.

Матеріалами справи встановлено, що ДТП сталася що 11 серпня 2017 року близько 19.40 год на автодорозі Миколаїв - Снігурівка біля с. Калинівка Вітовського району Миколаївської області, тобто поза робочим часом, визначеним зазначеними вище документами та поза межами села Володимирівка Казанківського району. Доказів про те, що в зазначений час та в даному місці водій ОСОБА_3 виконував трудові обов`язки або інші дії за дорученням юридичної особи ( ФГ «ІЯ») або в її інтересах за згодою юридичної особи, матеріали справи не містять.

Висновок суду про те, що вказані докази у зв`язку з їх наданням тільки 26 червня 2020 року, тобто через 3 роки після події ДТП, оформлення їх у вигляді роздрукованих аркушів з Додатку до відповідного нормативного акту, свідчить про їх штучне створення з метою уникнення матеріальної відповідальності роботодавця, носить характер припущення, так як не підкріпленим належними та допустимими доказами у справі.

Те що зазначені документи складалися за формами, які є Додатками №2 та №3 до Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджених Наказом Мінтрансу України від 07.06.2010 року № 340 та роздруковувалися на окремих аркушах, свідчить лише про те, що голова господарства дійсно роздруковувала їх з нормативно-правового акту.

Обставини про те, чи відбувалося керування транспортним засобом водієм під час скоєння ДТП під час виконання ним трудових обов`язків, не входить до предмету доказування у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, тому повідомлення водія ОСОБА_3 під час оформлення матеріалів ДТП про те, що він перебуває в трудових відносинах з ФГ «ІЯ», не є доказом виконання ним трудових обов`язків під час ДТП в межах його трудових обов`язків чи за дорученням роботодавця, так як такі дані повинні підтверджуватися первинною документацією щодо ведення обліку робочого часу водія, товарно-супровідною документацією, яка оформлюється юридичною особою під час перевезення вантажу тощо. Сам же факт перебування ОСОБА_3 в трудових відносинах з ФГ «ІЯ» в цей день ніким не оспорюється.

Аналіз зазначених обставин у їх сукупності свідчать про те, що водій ОСОБА_3 11 серпня 2017 року близько 19.40 год на автодорозі Миколаїв - Снігурівка біля с. Калинівка Вітовського району Миколаївської області, керував належним ФГ «ІЯ» автомобілем марки МАЗ д/н НОМЕР_1 та завдав механічних пошкоджень автомобілю позивача ОСОБА_1 , яким керував ОСОБА_2 , не під час виконання своїх трудових обов`язків, а самовільно використовуючи автомобіль для власних потреб, оскільки маючи дійсне право користування закріпленим за ним транспортним засобом та його зберігання у поза робочий час, самовільно заволодів транспортним засобом та використав його у своїх особистих цілях поза робочим часом та не у зв`язку з виконанням трудових обов`язків, що виключає наявність у його діях складу злочину, передбаченого ст. 289 КК України (незаконне заволодіння транспортним засобом), а натомість тягне за собою застосування до нього дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни.

Проте, здійснення ФГ «ІЯ» дій щодо розслідування вказаного випадку порушення працівником трудової дисципліни, звернення до правоохоронних органів з приводу таких протиправних дій ОСОБА_3 та звернення до нього з вимогами про відшкодуванням майнової шкоди, завданої підприємству (адже сам автомобіль МАЗ також отримав механічних ушкоджень) є правом, а не обов`язком роботодавця. Отже не здійснення роботодавцем зазначених дій жодним чином не є належним та допустимим доказом того, що ОСОБА_3 діяв за дорученням роботодавця та у його інтересах під час ДТП, як і присутність представника ФГ «ІЯ» при огляді пошкодженого автомобіля VOLKSWAGEN LT 35, р/н НОМЕР_3 для визначення розміру завданого матеріального збитку.

За такого, суд дійшов помилкового висновку, що водій ОСОБА_3 вчинив ДТП у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, а тому відповідати за заподіяну шкоду повинен не сам водій транспортного засобу, а власник автомобіля - ФГ «ІЯ».

Помилковим у зв`язку з викладеним є також висновок суду про покладання на ФГ «ІЯ» обов`язку щодо відшкодування моральної шкоди позивачам.

Суд першої інстанції не звернув достатньої уваги на предмет і підстави поданого позову, неправильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, а тому помилково дійшов висновку про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної позивачам в результаті ДТП, з ФГ «ІЯ», тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до ФГ «ІЯ».

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що оскільки потерпілий пропустив річний строк на звернення до страховика через необізнаність про наявність страхового полісу ФГ «ІЯ», то можливим є стягнення шкоди з інших осіб, зокрема з страхувальника - ФГ «ІЯ», а також про те, що встановивши, що позивач не звертався із заявою до ТДВ «СТ «Домінанта» про відшкодування шкоди протягом встановлено пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» преклюзивного строку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави для стягнення майнової шкоди з ТДВ «СТ «Домінанта», проте до неправильного висновку щодо можливості стягнення такої шкоди з страхувальника - ФГ «ІЯ», слід зазначити наступне.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку, що водій ОСОБА_3 вчинив ДТП не у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, а тому відсутні правові підстави для покладання обов`язку по відшкодуванню заподіяної під час ДТП шкоди на його роботодавця - ФГ «ІЯ», а також у зв`язку з тим, що правомірність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди до ТДВ «СТ «Домінанта», у якій на момент ДТП буда застрахована відповідальність відповідачів ФГ «ІЯ» та ОСОБА_3 , а також правомірність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди як з ОСОБА_3 , так і з ТДВ «СТ «Домінанта» в межах апеляційної скарги ФГ «ІЯ» апеляційним судом не переглядається, так як рішення в цій частині не оскаржене позивачами, а у ФГ «ІЯ» відсутні правові підстави для захисту їх інтересів, колегія суддів вважає безпідставним робити аналіз доказам щодо наявності чи відсутності у позивачів поважних причин пропуску річного строку, передбаченого Законом України «Про обов`язкове цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також правових наслідків пропуску даного строку у даній справі у контексті правових висновків, висловлених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, оскільки відповідальність ФГ «ІЯ» за заподіяну шкоду позивачам в результаті ДТП, виключається з інших підстав, зазначених вище.

Переглядаючи рішення в частині доводів апеляційної скарги про безпідставне стягнення з ФГ «ІЯ» витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, крім судового збору, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до ФГ «ІЯ», то відсутні і правові підстави для стягнення з ФГ «ІЯ» на користь позивачів понесених ними витрат на оплату за надану правничу допомогу адвоката, а також витрат по сплаті судового збору на користь держави, тому рішення суду в цій частині також підлягає скасуванню з одночасним ухваленням рішення про відмову у задоволенні вимог позивачів до ФГ «ІЯ» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. При цьому колегія суддів констатує, що додаткове рішення у справі, яким стягнуто витрати на правничу допомогу з ФГ «ІЯ» на користь позивачів після скасування рішення у справі автоматично втрачає свою юридичну силу, що відповідає приписам п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009р . «Про судове рішення у цивільній справі».

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то колегія суддів вважає необхідним зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «ІЯ» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2020 року в частині вирішення позовних вимог до Фермерського господарства "ІЯ" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судових витрат у справі скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фермерського господарства "ІЯ" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11 серпня 2017 року, відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Фермерського господарства "ІЯ" про стягнення моральної шкоди відмовити.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фермерського господарства "ІЯ" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 01 липня 2022 року.