Дата документу 30.06.2022 Справа № 335/9883/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1499/22 Головуючий у 1-й інстанції: Воробйов А.В.
Є.У.№ 335/9883/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коломоєць Ірини Василівни, до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що судовим наказом від 12.08.2019 з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця, у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 29.07.2019 і до досягнення дитиною повноліття. У Вознесенівському відділі державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження № 5988067 з примусового стягнення аліментів, проте свої обов`язки щодо утримання дитини відповідач ігнорує. 02.08.2021 головним державним виконавцем складено розрахунок заборгованості, згідно з яким станом на 31.07.2021 заборгованість за аліментами становить 19 738,83 гривень. Розрахований розмір пені за період з липня 2019 по квітень 2021 складає 101 636,22 грн. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 неустойку(пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 19 738,83 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 гривень.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2022 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з липня 2019 по липень 2021 у сумі 19738,83 грн.

Розстрочено виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2022 строком на 12 місяців шляхом сплати суми рівними частинами по 1644,90 грн. щомісяця.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 908,00 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги його доводи про поважність причин виникнення заборгованості його захворювання, яке потребувало операційного втручання. Вказує, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції до матеріалів справи були долучені копії квитанцій, які підтверджують сплату аліментів з травня 2021 року, в тому числі із частковим погашенням заборгованості по аліментам, проте суд цю обставину залишив без уваги. Судом не враховано, що на його утриманні є ще одна дитина, 2019 р.н. та безпідставно відмовлено у розстроченні виконання судового рішення на 32 місяці.

У відзиві на апеляційну скаргу від 14.06.2022 ОСОБА_1 зазначала, що апеляційна скарга є необґрунтованою. Розрахунок пені за несплату аліментів був здійснений на підставі розрахунку заборгованості, здійсненого державним виконавцем в межах відкритого виконавчого провадження, який є чинним, не оспореним та не скасованим. Спору щодо розміру заборгованості між сторонами не було. Відповідач є працездатною особою, інвалідності не має. Після оперативного втручання минув рік, проте аліменти відповідач так і не сплачує. Захворювання боржника і проведення операції з видалення грижі не звільняє його від обов`язку утримувати неповнолітню дитину. Щодо утримання відповідачем іншої малолітньої дитини ОСОБА_4 2019 р.н., то вказана обставина не була предметом дослідження у суді першої інстанції, т.я. відповідач на неї не посилався і копію свідоцтва про народження дитини суду першої інстанції не надавав. Відповідач не працює вже понад п`ять років, в центрі зайнятості не перебуває на обліку, має у власності комерційну нерухомість, за яку отримує орендну плату. Просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та стягнути з ОСОБА_2 понесені нею витрати на правничу допомогу, пов`язані із розглядом апеляційної скарги, у сумі 1500,00 грн, на підтвердження яких додала ордер на надання правничої допомоги за договором №2411/2020 від 24.11.2020, акт прийому передачі виконаних робіт від 10.06.2022 та квитанцію про сплату 1500,00 грн. 10.06.2022 адвокату Коломоєць І.В.

20.06.2022 ОСОБА_2 доповнив надіслав суду доповнення до скарги , в яких зазначив, що 17.06.2022 повністю сплатив заборгованість по аліментам у сумі 43 928,28 грн, яка утворилась з липня 2019 по травень 2022, та аліменти в сумі 3 627,50 грн. за червень 2022. До доповнень були долучені копії квитанції за №ПН55 від 17.06.2022 на суми: 19 738,83 грн. (призначення платежу:сплата аліментів, штрафів та виконавчого збору за ВП59880679 за період з 31.10.2021 по 31.05.2022); 24189,44 грн.(призначення платежу:сплата аліментів, штрафів та виконавчого збору за ВП59880679 за період з 31.10.2022 по 31.05.2022) та 3627,50 грн. (призначення платежу:сплата аліментів, штрафів та виконавчого збору за ВП59880679 за період з 31.10.2022 по 31.05.2022).

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 374, 375 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з ч.1-3 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Відповідно до положень ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі спору - судом.

За положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду із позовом), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Зазначена норма діє в редакції Закону України №2037-VIII від 17 травня 2017 року, який набрав чинності з 08 липня 2017 року. Отже, обмеження загального розміру пені застосовуються до правовідносин, які виникли з 08 липня 2017 року.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець встановив розмір пені 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, в який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується шляхом помноження заборгованості зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж), на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помноження та один відсоток. (за формулою: заборгованість за місяць помноженою на кількість днів прострочення та помноженою на 1 %.).

Аналогічно обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року (справа № 14-616цс18).

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19 встановлено, що Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , на утримання якої судовим наказом від 12.08.2019 стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.07.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Святченко Є.В. від 23.08.2019 відкрито виконавче провадження №ВП 59880678 за судовим наказом № 333/4309/19 від 21.08.2019.

До травня 2021 року ОСОБА_2 судове рішення не виконував, аліменти на утримання дитини не сплачував, внаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої станом на 31.07.2021 відповідно до розрахунку, складеного 02.08.2021 державним виконавцем, становила 19 738,83 грн. При визначенні розміру заборгованості державним виконавцем були враховані платежі, які здійснювалися боржником, а сам: у травні і червні 2021 по 2 000 грн., у липні 2021 3 795,12 грн..

Розмір пені, нарахованої на суму заборгованості за аліментами у відповідності до вимог ст.196 СК України, з липня 2019 по квітень 2021 становить 101 636,22 грн.

Розрахунок заборгованості за аліментами і розрахунок пені на заборгованість визнавався відповідачем і не був спростований відповідно до засад змагальності цивільного судочинства.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач не виконував свій обов`язок з утримання неповнолітньої дитини, має заборгованість зі сплати аліментів понад два роки, а тому на підставі ст.196 СК України з нього на користь матері дитини підлягає стягненню пеня у розмірі, що не перевищує 100% заборгованості на момент пред`явлення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом неправильно визначений розмір заборгованості за аліментами, не враховані платежі, що вносилися ним з травня 2021 по листопад 2021, є безпідставними.

При визначенні розміру заборгованості за аліментами і пені суд керувався розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем 02.08.2021.

У порядку, передбаченому ст.195 СК України розрахунок державного виконавця відповідачем не оскаржувався.

При визначенні заборгованості за аліментами, яка утворилася станом на 31.07.2021, державним виконавцем враховані платежі, здійснені відповідачем у травні-липні 2021 року.

Внесення відповідачем у вересні листопаді 2021 року платежі не є підставою для висновку про неповне з`ясування фактичних обставин справи і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Предметом позову у справі є стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на заборгованість, що існувала станом на 31.07.2021.

Посилання ОСОБА_2 на те, що судом не враховане його захворювання (лівобічна пахова грижа), яке потребувало оперативного втручання, і яке виключає його вину у несплаті аліментів, є неспроможними.

За обставинами справи ОСОБА_2 , 1979 р.н., є працездатною людиною, інвалідом не визнавався.

Даних про отримувані доходи, за рахунок яких він утримує свою сім`ю, відповідач суду не надав, доказів вжиття останнім заходів для працевлаштування, матеріали справи не містять.

За даними виконавчого провадження заборгованість зі сплати аліментів виникла у ОСОБА_2 з липня 2019 (а.с.9).

Як зазначено у виписці № 3452 від 26.04.2021 Запорізької багатопрофільної лікарні№1, ОСОБА_2 вважає себе хворим з 2020, коли з`явилися болі в лівій паховій області. 22.04.2021 проведено лапароскопічне видалення грижі, алопластика. Стан при виписці задовільний, виписаний з одужанням. При виписці з лікарні йому рекомендовано обмеження фізичних навантажень 1 міс.

Належних і допустимих доказів на підтвердження доводів про витрату значних коштів на лікування, відповідач суду не надав.

Зважаючи на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла у відповідача з липня 2019, а операція з видалення грижі мала місце у квітні 2021, його доводи про відсутність вини у несплаті аліментів, є неспроможними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необґрунтовано розстрочив сплату пені на 12 місяців, а не на три роки, як просив відповідач у відзиві на позовну заяву, також не є підставою для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Визначення строку розстрочення виконання судового рішення є дискреційними повноваженнями суду. Крім того, положеннями ч.5 ст. 435 ЦПК України передбачено, що розстрочка та відстрочення виконання рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Внесення відповідачем платежів на погашення заборгованості за аліментами після ухвалення оскаржуваного рішення не звільняють його від відповідальності за несплату аліментів протягом липня 2019- липня 2021 років.

Посилання ОСОБА_2 на те, що позивачка разом із дитиною виїхала за кордон, а тому він не має можливості приймати участь у вихованні дитини, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

ОСОБА_2 не позбавлений можливості вирішити питання про його участь у вихованні дитини і спілкуванні з нею у спосіб, передбачений Сімейним законодавством.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстави для його скасування судовою колегією не встановлені.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 1 500,00 грн., які понесені нею під час розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 2, 8 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи відомо, що 24.11.2020 між адвокатом Коломоєць І.В. та Котляровою Ю.Г. укладено угоду про надання правової допомоги. Позивачкою надано розрахунок судових витрат, акт прийому передачі виконання робіт/правничих послуг та квитанція про сплату від 10.06.2022 на суму 1500,00 грн..

Враховуючи вищевикладене, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню витрати на правничу допомогу, які були понесені останньою під час розгляду апеляційної скарги , у розмірі 1500,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 гривень ( одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська