Єдиний унікальний номер судової справи: 487/7240/21
Номер провадження: 22-ц/812/627/22 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів: Темнікової В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Калашник А.О.,

без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах

адвокатом Шубіною Яною В`ячеславівною

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2022 року, ухваленого під головуванням судді Лагоди А.А. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2021 року адвокат Шубіна Я.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 05 листопада 2020 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2021 року змінено в частині стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 7000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 05 листопада 2020 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

На теперішній час, відповідно до довідки №1 від 06 жовтня 2021 року ОСОБА_1 працює у ТОВ «Фастроад» на посаді механіка. Загальна сума доходу за період з 20 серпня 2021 року по 30 жовтня 2021 року за винятком утримань становить 5 928 грн. Крім того, він має на утриманні хвору мати пенсійного віку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка має інвалідність ІІІ групи. Зазначає, що відповідачка займається організуванням та іншими видами відпочинку і розваг для дітей та є власницею дитячого клубу «Клуб друзів «likebz».

Посилаючись на погіршення грошового стану у зв`язку із пандемією Covid-19 та відсутністю договору про працевлаштування на судах іноземних судновласників, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, встановлений рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2021 року та змінений постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 7000,00 грн. на кожну дитину щомісячно на 1/3 частини від заробітку, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму, який встановлено для дітей відповідного віку щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня ухвалення рішення і до досягнення дітьми повноліття.

У відзиві на позов представник відповідачки адвокат Ільїн О.В. заперечував проти задоволення позову.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2022 року позов залишено без задоволення.

Рішення суду мотивоване тим, що належних та допустимих доказів того, що з моменту винесення судом апеляційної інстанції рішення суттєво змінились обставини, які не дають змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано.

Також, позивачем не надано і доказів відсутності інших доходів крім заробітної плати, зміни його майнового чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Обставина, щодо наявності у позивача матері пенсійного віку не є новою та вже існувала на момент прийняття рішення апеляційною інстанцією.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Шубіна Я.В. подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не повно встановлено усі обставини справи та не взято до уваги відсутність відповідного доходу у позивача для належного виконання рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

Судом встановлено, що 05 червня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 326, що підтверджується рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.01.2021 (справа №487/7074/20) (а.с.28-29)

У період шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.с18-19).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 січня 2021 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.28-29).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва 16 червня 2021 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 05 листопада 2020 року і до досягнення кожною дитиною повноліття (а.с.30-33).

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2021 року змінено в частині стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 7000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 05 листопада 2020 року і до досягнення кожною дитиною повноліття (а.с.34-40).

Згідно довідки № 1 від 06 жовтня 2021 року ОСОБА_1 працює в ТОВ «Фастроад» на посаді механіка та його дохід з 20 серпня 2021 року по 30 жовтня 2021 року за винятком утримань склав 5 928 грн.(а.с.20).

Мати позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 25 вересня 2019 року є пенсіонером та має інвалідність ІІІ групи (а.с.21-22).

ОСОБА_1 має посвідчення особи моряка із послужним списком (а.с.83-86).

Згідно виписки з валютного рахунку приватного клієнта № /1005 АБ «Південний» на ім`я позивача за період з 03 січня 2018 року по 05 жовтня 2020 року були зняті кошти на загальну суму 117 104, 35 доларів США (а.с.87-101).

Станом на січень 2022 року ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів 131 402 грн. (а.с.67).

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що у нього змінився та погіршився матеріальний стан, внаслідок чого він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13).

У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21) викладено такий правовий висновок щодо застосування статті 192 СК України: «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану».

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Як встановлено, відповідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2021 року, зміненим постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства України та не порушує прав позивача.

Посилання позивача як на підставу задоволення своїх вимог ґрунтуються на тих доказах, які були предметом дослідження та були оцінені судом під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану з часу прийняття рішення про стягнення аліментів.

Згідно з частиною першою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

ОСОБА_2 як одержувач аліментів на дітей заперечувала щодо зміни способу їх стягнення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на його утримані перебуває мати, яка є непрацездатною за віком, є інвалідом 3-ї групи та потребує його утримання та лікування, самі по собі не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів без підтвердження погіршення майнового стану платника аліментів.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання на те, що за нотаріально посвідченим договором від 13 листопада 2020 року у приватну власність ОСОБА_2 була передана квартира АДРЕСА_1 для комфортного проживання дітей, з огляду на те, що квартира була передана в порядку поділу майна подружжя, а не в рахунок сплати аліментів на утримання дітей.

Інші доводи в апеляційній скарзі зводяться до підстав позову та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Шубіною Яною В`ячеславівною залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 06 липня 2022 року.