ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2168/22 Справа № 187/1212/20 Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційні скарги ОСОБА_1

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2021 року та на додаткове рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Петриківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Єгор Володимирович, приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Ялова Ольга Михайлівна, про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, виключення відомостей стосовно окремої будівлі, скасування рішень про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Петриківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Єгор Володимирович, приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Ялова Ольга Михайлівна, про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, виключення відомостей стосовно окремої будівлі, скасування рішень про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та визнання дій протиправними.

Позовна заява, мотивована тим, що вона після смерті своєї матері ОСОБА_5 продовжила користуватись земельною ділянкою загальною площею 0,35 га по АДРЕСА_1 , яка є суміжною із земельною ділянкою площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:027:0089, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташовано житловий будинок, успадкований нею після смерті ОСОБА_5 .

Земельна ділянка загальною площею 0,35 га по АДРЕСА_1 суміжна із земельною ділянкою площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:027:0081, за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку із поганим самопочуттям, вона вирішила змінити титульного власника належного їй нерухомого майна, та продовжуючи проживати в ньому здійснила розпорядження шляхом нотаріального оформлення договору дарування житлового будинку від 13 жовтня 2006 року, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я доньки ОСОБА_6 , яка відповідно стала постійним землекористувачем земельної ділянки за вказаною адресою.

У той же час, межі земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні, її конфігурація відповідно до встановленого порядку не були визначені та не встановлені, проте за користування щорічно здійснювалась оплата земельного податку від імені ОСОБА_6 .

На протязі 2017-2018 років, на прохання її доньки ОСОБА_6 , її чоловіка ОСОБА_7 та онуків ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , тобто членами її сім`ї, на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка обліковуються за нею, за її власні грошові кошти, було самовільно побудовано одноповерхову господарську будівлю (Літ.А), площею 250,7 кв.м., будівництво якої було закінчено наприкінці листопада-грудня 2018 року, яку в подальшому їх родина використовує для ведення господарства, розведення птахів кур.

16 березня 2020 року виїзною земельною комісією у складі посадових осіб Петриківської селищної ради складено акт № 34 від 16.03.2020 року про обстеження земельної ділянки, яким встановлено факт самовільної забудови одноповерхової господарської будівлі, площею 250,7 кв.м. по АДРЕСА_1 , що є суміжною із земельними ділянками площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:027:0089, за адресою: АДРЕСА_1 , та суміжною земельною ділянкою площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:027:0081, за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки, будівництво було здійснено на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , 17.03.2020 року вона подала заяву до Петриківської селищної ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

11 червня 2020 року рішенням 35 сесії 7 скликання Петриківської селищної ради від 11.06.2020 року № 1351-35/УІІ їй надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,35 га на території Петриківської селищної ради із земель комунальної власності, проектне рішення 01.03 для ведення особистого селянського господарства (надалі ОСГ).

01 липня 2020 року на її замовлення ФОП ОСОБА_9 розробив технічну документацію із землеустрою та цифровий обмінний XML-файл земельної ділянки по АДРЕСА_1 , та того ж дня вона звернулась до виконавчого комітету Петриківської селищної ради з заявою про передачу їй у власність вищезазначену земельну ділянку орієнтовної площі 0,35 га, за адресою АДРЕСА_1 , розташовану на території Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області.

31 липня 2020 року виготовлено технічний паспорт на самочинно побудовану господарську споруду по АДРЕСА_1 (нежитлове приміщення).

31 липня 2020 року їй надано лист-роз`яснення від постійної комісії з питань земельних відносин, охорони навколишнього середовища, будівництва та благоустрою Петриківської селищної ради, яким проінформовано, що відповідно до акту № 34 від 16.03.2020 року в ході попереднього обстеження комісією земельної ділянки, що підлягає приватизації, було виявлено об`єкт нерухомості господарську будівлю. Цим листом, із посиланням на положення норм частин першої та другої статті 16 ЦПК України, було надано роз`яснення про необхідність звернення до суду щодо визнання права власності на нерухоме майно господарську будівлю, що розташована на земельній ділянці, що підлягає приватизації, та про можливість закріплення межових знаків меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), у випадку нез`явлення належно повідомленого суміжного користувача.

25 серпня 2020 року виконавчий комітет Петриківської селищної ради відмовив їй у присвоєнні поштової адреси із визначенням номеру для самочинно побудованої господарської споруди за адресою АДРЕСА_1 , надав роз`яснення на її заяву про перелік документі для присвоєння адреси об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна.

03 вересня 2020 року на її замовлення, ФОП ОСОБА_4 , за результатами технічного обстеження одноповерхової господарської будівлі (Літ.А), площею 250,7 кв.м. на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , що є суміжною із земельною ділянкою 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:027:0081, складено Звіт про проведення технічного обстеження, яким встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації одноповерхової господарської будівлі (Літ.А), площею 250,7 кв.м., самочинно побудовану на її прохання без отримання відповідного дозволу, але без порушення встановлених будівельних норм і правил, на земельній ділянці яка не була для цього відведена, але обліковуються у її користуванні у розмірі площі 0,35 га, що підтверджуються копією довідки виконавчого комітету Петриківської селищної ради № 760 від 21.08.2020 року.

16 жовтня 2020 року подано заяву про внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Проте, 23.10.2020 року рішенням № РВ-020 Державного кадастрового реєстратора Відділ у Кегичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області було відмовлено у внесенні відомостей, з причини невідповідності поданого електронного документу установленим вимогам, зокрема про не зазначення в електронному документі описі меж кадастрових номерів суміжних землевласників землі від А до Б гр. ОСОБА_2 кадастровий номер:03:027:0081, та землі від В до Г гр. ОСОБА_4

05 листопада 2020 року знову подано заяву про внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

09 листопада 2020 року рішенням за № РВ-020 Державного кадастрового реєстратора Відділ у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області відмовлено у внесенні відомостей, з причини невідповідності поданих документів законодавству, зокрема те, що у поданих документах відсутній висновок управління містобудування та архітектури.

12 листопада 2020 року отримано висновок Сектору житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 737 про погодження проекту землеустрою, виготовленого ФОП ОСОБА_9 , яким визнано за можливе надати їй у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,3500 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

12 листопада 2020 року знову було подано заяву про внесення відомостей до Державного земельного кадастру разом із висновком, однак рішенням за № РВ-020 від 17.11.2020 року Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області відмовлено у внесенні відомостей, з причини, що відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, встановлено перетин земельної ділянки площею 0,35 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з ділянкою кадастровий номер :03:027:0006, територія Петриківської селищної ради, Петриківський район, Дніпропетровська область. При цьому встановлено, що у зв`язку з розробленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,25 га громадянці ОСОБА_4 , було сформовано земельну ділянку та присвоєно кадастровий номер :03:027:0006, а також сформовано земельну ділянку і присвоєно кадастровий номер :03:027:0007, земельній ділянці загальною площею 0,10 га громадянину ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

18 січня 2021 року вона отримала відповідь та з`ясувала, що рішенням Петриківської селищної ради від 19.04.2019 року № 862-20/VІІ надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , громадянці ОСОБА_4 , а рішенням від 11.06.2020 року № 1351-35/VІІ, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,10 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , громадянину ОСОБА_2 , які за копіями викопіювання з картографічної основи та наявною інформацією, яка міститься у Петриківській селищній раді та Публічній карті України, знаходяться в межах земельної ділянки загальною площею 0,35 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка значиться у користуванні ОСОБА_1 , для ведення особистого селянського господарства, дозвіл на розробку проекту землеустрою якої був наданий ОСОБА_1 .

Вказані дії Петриківської селищної ради про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, під різними поштовими адресами, в межах земельної ділянки загальною площею 0,35 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , позивачка вважала протиправними.

Крім того, позивачка зазначала, що ОСОБА_2 право на самочинно побудовану нею одноповерхову господарську будівлю (Літ.А), площею 250,7 кв.м. на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , що є суміжною із земельною ділянкою 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:027:0081, обгрунтовує технічною документацією технічним паспортом, виготовленим 10.01.2020 року на замовлення ОСОБА_4 , який містить інформацію про технічну характеристику будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: - господарчий блок шлакоблок, позначений в технічному паспорті під літерою «Д-1», 1987 року забудови, фундамент - шлакобетон, стіни - шлакоблок, покрівля - профнастіл, перекриття - дерев`яне; підлога - бетон; висота - 2,72; площа основи - 432,9 кв.м., який було подано ОСОБА_4 приватному нотаріусу Петриківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Єгору Володимировичу, для отримай 17.01.2020 року Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 23.01.2020 року приватному нотаріусу Кам`янського міського нотаріального округу Яловій О.М., яка посвідчила договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_4 , зазначивши у другому пункті Договору господарчий блок шлакоблок позначений під літерою «Д-1», та позначений у технічному паспорті під літерою «Д-1», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 (Обдарований) та ОСОБА_4 ( ОСОБА_11 ).

Водночас, ОКП Дніпродзержинське БТІ за матеріалами інвентаризаційної справи № 130 було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 , станом на 25.01.1983 року, який був виготовлений за замовленням технічної інвентаризації ОСОБА_10 , у якому відсутні відомості під літерою «Д-1» - господарчий блок шлакоблок, та водночас в інформації про технічну характеристику будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, позначено під літерою «В-1» - сарай, фундамент - песчаний, стіни - саман, покрівля - очерет, перекриття - дерев`яні балки, висота 1,90 м., площа основи - 16,8 кв.м.

Таким чином, заявлені права на одноповерхову господарську будівлю (Літ.А), площею 250,7 кв.м. самочинно побудовану нею на земельній ділянці, що перебуває у її постійному користуванні понад 15 років за адресою: АДРЕСА_1 , що є суміжною із земельною ділянкою 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:027:0081, ґрунтуються на недостовірних відомостях, а тому: з пункту 2 договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Яловою О.М. 23.01.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 43, підлягає виключенню відомості стосовно окремої будівлі господарчий блок шлакоблок, що розташований у межах житлового будинку, позначений літерою «Д-1» - господарчий блок шлакоблок.

ОСОБА_1 здійснено будівництво одноповерхової господарської будівлі (Літ.А), площею 250,7 і для будівництва закуповувались різні будівельні матеріали, а саме: брус, дошка, шлакоблок, круг, цемент, стяжки, плоскогубці, пленка, утеплювач, профнастіл, саморези, профлисти, цинковий профлист, OSB та інше, на суму 139 965,68 грн.

Посилаючись на положення статті 376 ЦК України позивачка просила визнати за нею право власності на одноповерхову господарську будівлю (Літ.А), площею 250,7 кв.м., яка знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 суміжній з земельною ділянкою кадастровий номер: :03:027:0081.

Вказуючи, що надання органом місцевого самоврядування чи органом державної влади дозволу на розробку проекту землеустрою двом окремим особам щодо однієї і тієї ж земельної ділянки, є таким, що суперечить вимогам законодавства, та сприяє позбавлення одного з них можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру отримання у власність земельної ділянки, позивачка вважала за необхідне визнати протиправними та такими, що суперечить вимогам законодавства дії, які порушують права постійного землекористувача на отримання земельної ділянки у власність; про скасувати рішень про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відведення земельної ділянки іншим особам без погодження постійного землекористувача, яким здійснюється користування понад 15 років.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд: визнати за нею право власності на одноповерхову господарську будівлю (Літ.А), площею 250,7 кв.м., яка знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 суміжній з земельною ділянкою по АДРЕСА_2 (кадастровий номер: :03:027:0081); виключити з пункту 2 договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Яловою О.М. 23.01.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 43, відомості стосовно окремої будівлі господарчий блок шлакоблок, позначений літерою «Д-1» господарчий блок шлакоблок; скасувати рішення Петриківської селищної ради від 19.04.2019 року № 862-20/VІІ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , яка за копіями викопіювання з картографічної основи та наявною інформацією, яка міститься у Петриківській селищній раді та Публічній карті України, знаходяться в межах земельної ділянки загальною площею 0,35 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у постійному користуванні ОСОБА_1 понад 15 років; скасувати рішення Петриківської селищної ради від 11.06.2020 року № 1351-35/VІІ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,10 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 , яка за копіями викопіювання з картографічної основи та наявною інформацією, яка міститься у Петриківській селищній раді та Публічній карті України, знаходяться в межах земельної ділянки загальною площею 0,35 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у постійному користуванні ОСОБА_1 понад 15 років; визнати дії Петриківської селищної ради протиправними та такими, що суперечить вимогам законодавства щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , та земельної ділянки загальною площею 0,10 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 , в межах земельної ділянки загальною площею 0,35 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у постійному користуванні ОСОБА_1 понад 15 років; стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12.07.2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29.07.2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 266,57 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 614,65 грн., що складаються з компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 515,91 грн. та витрат пов`язаних з відправленням поштової кореспонденції в розмірі 98,74 грн.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відзиви на апеляційні скарги учасниками справи подано не було.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 23.01.2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Яловою О.М., ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарований) склали цей договір про таке, що дарувальник передає (дарує) безоплатно у приватну особисту власність обдарованого житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_3 . Житловий будинок, який відчужується, має наступні характеристики: 1. літера «А-1» - житловий будинок глиноплетневий обкладений цеглою, розмір житлової площі - 18,6 кв.м., загальної, площі - 32,2 кв.м.; 2. літера «Б-1» - літня кухня саман, обкладений цементною плиткою; 3. літера «Д-1» - господарчий блок шлакоблок. Відчужуваний житловий будинок належить дарувальнику на праві приватної особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимарем Є.В., від 17.01.2020 року за реєстровим № 37 (спадкова справа № 09/2016). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 35078848, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 237 (т.1 а.с.65-67).

За договором дарування земельної ділянки від 23.01.2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Яловою О.М., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (дарувальник) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (обдарований) склали цей договір про таке, що дарувальник передає (дарує) безоплатно у приватну особисту власність обдарованого земельну ділянку АДРЕСА_3 , площею 0,1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Земельна ділянка, що відчужується, належить дарувальнику на праві приватної особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимарем Є.В., від 17.01.2020 року за реєстровим № 38 (спадкова справа № 09/2016). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 35079157, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 37. Земельна ділянка, яка є предметом цього договору, має кадастровий номер :03:027:0081. Зазначена земельна ділянка дарується спільно з житловим будинком (т.1 а.с.62-64).

Дійсність вказаних договорів, в передбаченому законом порядку не оскаржена.

Як установлено в судовому засіданні з пояснень сторін та випливає з обґрунтування позовних вимог, предметом спору, право власності на який позивач просить визнати за нею, як на самочинно збудоване майно, є господарська будівля, яка визначена в договорі дарування житлового будинку від 23.01.2020 року, в описі майна вказана «3. літера «Д-1» - господарчий блок шлакоблок», і яка за вказаним договором в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рахується власністю відповідача ОСОБА_2 .

Досліджуючи надані сторонами докази щодо підтвердження безпосереднього місця розташування об`єкта нерухомості, який є предметом даного позову, відносно інших земельних ділянок; його технічних характеристик з чітким описом, та визначенням часу його побудови, судом досліджено:

- акт обстеження земельної ділянки від 16.03.2020 року за № 34 (т.1 а.с.24) де вказано, що на земельній ділянці, яка знаходиться суміжною із земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, побудована споруда (приміщення) не житлове. Дана земельна ділянка знаходиться в комунальній власності Петриківської селищної ради;

- звіт про проведення технічного обстеження, за яким об`єкт, що обстежується розміщений на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , суміжній з земельною ділянкою по АДРЕСА_2 (кадастровий номер :03:027:0081) (т.1 а.с.30-41);

- технічний паспорт на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, виготовлений СГ ФОП ОСОБА_12 на замовлення ОСОБА_1 , станом на 31.07.2020 року, де адресою об`єкта визначено: АДРЕСА_1 та в розділі «Схема розташування будівель та споруд» відображено розташування нерухомості чітко в межах земельної ділянки площею 3500 кв.м., та в розділі «Експлікація приміщень громадського будинку» вказано загальну площу 250,7 кв.м.; рік спорудження визначено як 2018 (т.1 а.с.18-23);

- технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовлений ОКП Дніпродзержинське БТІ на замовлення ОСОБА_4 , станом на 10.01.2020 року, де адресою об`єкта визначено: АДРЕСА_3 та в розділі «Схема розташування будівель та споруд» відображено розташування Господарчого блока літера «Д-1» частково на території земельної ділянки по АДРЕСА_3 , а частково за її межами та в розділі «Характеристика будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами» зазначено відомості про господарчий блок літера «Д-1», рік 1987, площа 432,5 кв.м. (т.1 а.с.68-69, т.2 а.с.32-34);

- технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовлений ОКП Дніпродзержинське БТІ, за матеріалами інвентаризаційної справи, де замовником вказано ОСОБА_10 , станом на 25.01.1983 року, адресою об`єкта визначено: АДРЕСА_3 та в розділі «Характеристика будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами» відсутні відомості про господарчий блок літера «Д-1» (т.1 а.с.174-179).

Крім того, судом досліджено покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

Так, свідок ОСОБА_13 вказав, що на час смерті ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка перебувала на його утриманні, на території належного їй домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , ніяких господарських блоків не було побудовано.

Свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в судовому засіданні, кожен окремо, показали, що господарський блок по АДРЕСА_3 , за межами земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_4 , вони почали будувати в 2017 році, а закінчили в 2018 році.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності, прийшовши до висновку, що враховуючи позицію сторін та виходячи зі значних розбіжностей, які містяться в наведених письмових доказах щодо безпосереднього місця розташування спірного об`єкта нерухомості, його технічних характеристик і часу його побудови, які надані сторонами на підтвердження своєї позиції, відсутності з питань які потребують спеціальних знань, відповідного висновку судового експерта, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено належними, допустимими і достатніми доказами в судовому засіданні, що нею було побудовано одноповерхову господарську будівлю (Літ.А), площею 250,7 кв.м., будівництво якої було закінчено наприкінці листопада-грудня 2018 року, на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка перебуває в комунальній власності Петриківської селищної ради.

Надані позивачкою накладні та видаткові накладні на підтвердження купівлі певних будівельних матеріалів не були враховані судом як доказ на підтвердження обставин, які встановлюються в даній справі, так як відсутні будь-які дані використання цих самих, чи використання таких (за індивідуально визначеною ознакою) будівельних матеріалів при будівництві спірного об`єкту нерухомості.

Крім того, судом враховано, що за твердженням позивачки вказаною земельною ділянкою вона припинила користуватися в 2006 році, здійснивши розпорядження шляхом нотаріального оформлення договору дарування житлового будинку від 13 жовтня 2006 року, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на ім`я доньки ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2021 року відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ця норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до пунктів 2 та 10 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

За роз`ясненнями, наданими в пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) № 6 від 30 березня 2012 року визначено, що відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво; про відшкодування витрат на будівництво, здійснене на земельній ділянці, яку особі не було відведено; про знесення самочинно збудованого нерухомого майна; про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, провести відповідну перебудову; про стягнення витрат, пов`язаних із приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови (пункт 4 наведеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ).

На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК) (пункт 14 наведеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ).

Позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК України, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам (пункт 16 наведеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ).

Позивачкою вищенаведених умов закону не дотримано і не отримано земельну ділянку, на якій, за твердженням позивачки, перебуває спірна нерухомість у власність чи в користування.

Надана позивачкою довідка № 760 від 21.08.2020 року, видана виконкомом Петриківської селищної ради про те, що згідно земельно-кадастрової документації на території Петриківської селищної ради, а саме: смт. Петриківка провулок Глухий значиться у користуванні земельна ділянка загальною площею 0,35 га з призначенням для особистого селянського господарства 0,35 га (т.1 а.с.7) не спростовує вказаного висновку суду, оскільки така довідка не можу бути належним та достатнім доказом перебування в користуванні позивачки земельної ділянки на належних правових підставах, що мають наслідком набуття нею у власність нерухомості, розташованої на такій земельній ділянці.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею право власності на одноповерхову господарську будівлю (Літ.А), площею 250,7 кв.м., яка знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , на суміжній з земельною ділянкою по АДРЕСА_2 (кадастровий номер: :03:027:0081) безпідставні та задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що матеріалами справи підтверджується, що позивачка земельною ділянкою припинила користуватися в 2006 році, здійснивши розпорядження шляхом нотаріального оформлення договору дарування житлового будинку від 13 жовтня 2006 року, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на ім`я доньки ОСОБА_6 .

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виключення з пункту 2 договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Яловою О.М. 23.01.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 43, відомості стосовно окремої будівлі - господарчий блок шлакоблок, позначений літерою «Д-1» - господарчий блок шлакоблок, ґрунтуються лише на твердженні про належність даного об`єкту нерухомості позивачці, та не доведені в ході розгляду справи належними доказами, тому колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність такого твердження, тому вказана вимога задоволенню не підлягає. Крім того, позивачем не заявлено вимоги, щодо оскарження зареєстрованого у законному порядку права власності на конкретний обєкт, що передбачено чинним законодавством України.

Щодо позовних вимог про скасування рішення Петриківської селищної ради від 19.04.2019 року № 862-20/VІІ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,25 га, розташованої по АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 ; скасування рішення Петриківської селищної ради від 11.06.2020 року № 1351-35/VІІ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,10 га розташованої по АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 , та визнання дій Петриківської селищної ради протиправними та такими, що суперечить вимогам законодавства щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,25 га по АДРЕСА_2 ОСОБА_4 , та земельної ділянки загальною площею 0,10 га по АДРЕСА_3 ОСОБА_2 , в межах земельної ділянки загальною площею 0,35 га по АДРЕСА_1 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження 14-364цс19 (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, провадження № 14-499цс19 (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20).

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частинами першою, другою статті 78 ЗК України визначено, що право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною першою статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 22 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За змістом пункту «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 га.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118, 186-1 ЗК України.

Як установлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, рішенням 35 сесії 7 скликання Петриківської селищної ради від 11.06.2020 року № 1351-35/УІІ ОСОБА_1 (№ з/п 2) надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,35 га на території Петриківської селищної ради із земель комунальної власності, проектне рішення 01.03 для ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с.25).

Рішенням Петриківської селищної ради від 19.04.2019 року № 862-20/VІІ надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , громадянці ОСОБА_4 .

Рішенням Петриківської селищної ради від 11.06.2020 року № 1351-35/VІІ надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,10 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , громадянину ОСОБА_2 .

Згідно з частинами шостою, сьомою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним, при цьому відповідний орган у випадку прийняття рішення про відмову у надані такого дозволу зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до положень частин четвертої, п`ятої та шостої статті 186-1 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розробник проєкту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проєкту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Згідно з частинами першою, третьою-п`ятою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостійсьомій цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України Про землеустрій в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

У дозволі на виготовлення проєкту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись).

Конкретизується ж земельна ділянка у проєкті землеустрою. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проєкту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України Про землеустрій).

Отже, дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Відсутність договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків по відношенню одна до одної. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків та недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і не можуть бути визначені у вичерпний спосіб. Зокрема, недобросовісну поведінку може становити необґрунтоване припинення переговорів, пропозиція нерозумних умов, які завідомо є неприйнятними для контрагента, вступ у переговори без серйозних намірів (зокрема з метою зірвати укладення договору з третьою особою, наприклад з конкурентом недобросовісної сторони переговорів), нерозкриття необхідної контрагенту інформації тощо.

При цьому обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони.

Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи.

З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проєкт та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду.

Виходячи з викладеного, неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 10.12.2013 року у справі № 21-358а13, від 07.06.2016 року у справі № 21-1391а16 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі № 688/2908/16-ц.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою є стадією процедури отримання права власності (права користування) на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка раніше сформована на підставі проєкту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України) першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проєкту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди.

В даному випадку, як ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_14 мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку.

Тому у відповідача Петриківської селищної ради не має підстав вважати приорітетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а відтак і порушеного права позивача.

Враховуючи викладене, обґрунтованими та не спростованими позивачкою є висновки суду першої інстанції про те, що оскаржуваними рішеннями селищної ради порушені права позивачки чи невизнані її законні інтереси відсутні.

Крім того, що на час звернення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до Петриківської селищної ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою спірна земельна ділянка з кадастровим номером :03:027:0081 перебувала в комунальній власності та вже була сформована, їй було присвоєно кадастровий номер, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.3 а.с.144).

Отже, проєкти землеустрою щодо відведення земельної ділянки замовлялися ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з метою зміни її цільового призначення в порядку статті 50 Закону України Про землеустрій, а тому посилання на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 замовлено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки раніше, ніж позивачкою не має правового значення для правильного вирішення цієї справи, так як спірну земельну ділянку вже було сформовано та присвоєно кадастровий номер, тобто визначено її як об`єкт цивільних прав не за розробленим на замовлення відповідача проєктом землеустрою.

Також, колегія суддів звертає увагу, що рішенням Петриківської селищної ради від 12.03.2021 року № 101-5/УІІІ відмовлено ОСОБА_2 у затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :03:027:0007, площею 0,10 га (01.03) для особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (т.2 а.с.109).

При цьому, ОСОБА_1 не довела, яким чином прийняті Петриківською селищною радою 19.04.2019 року та 11.06.2020 року рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_2 призвело до порушення її законних інтересів, зокрема позбавлення її права на відведення земельної ділянки у власність.

Таким чином, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що не зважаючи на фактичні обставини справи, які встановлені згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України, позивачка, оскаржуючи рішення Петриківської селищної ради від 19.04.2019 року № 862-20/VІІ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,25 га, розташованої по АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , та рішення Петриківської селищної ради від 11.06.2020 року № 1351-35/VІІ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,10 га розташованої по АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 , усупереч вимогам статті 81 ЦПК України не довела наявність у неї суб`єктивного права, яке підлягає захисту в суді.

Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що при прийнятті Петриківською селищною радою оскаржуваних рішень жодні права та інтереси ОСОБА_1 не були порушені, оскільки позивачкою не подано належних та обґрунтованих доказів незаконності рішень селищної ради, а тому зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд, у сукупності з іншими доказами, не надав оцінку порушенням земельного законодавства, не спростовують висновків суду першої інстанції про недоведеність позивачкою наявності у нього суб`єктивного права, яке підлягає захисту у суді.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Встановивши, що ОСОБА_1 за допомогою належних та допустимих доказів не довела, що у неї існувало право на відведення у власність спірної земельної ділянки та внаслідок неправомірних дій та рішень відповідачів це право було порушене, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення суду першої інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункт 1 статті 6 Конвенції (995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2021 року та додаткове рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко