06.07.2022 Справа № 696/245/22
№ 2/696/117/22
06 липня 2022 року м. Кам`янка
Кам`янський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Білопольської Н.А.,
при секретарі Волощенко Н.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янка, в порядку загального позовного провадження, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщеннямза адресою: АДРЕСА_1 .
Позов мотивовано тим, що за вказаною адресою зареєстрований відповідач, її онук ОСОБА_2 , але фактично він ніколи не проживав у вказаному будинку. Наразі він фактично проживає у м. Києві разом зі своїми батьками, однак відмовляється знятися з реєстрації в належному їй будинку.
Позивач вказує, що наявність реєстрації місця проживання відповідача в належному їй будинку порушує її права та законні інтереси щодо вільного володіння та розпоряджання житлом, отримання державної підтримки у вигляді субсидії, у зв`язку з чим і звернулася з даним позовом до суду.
Ухвалою суду від 22 квітня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
Після усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, ухвалою суду від 05 травня 2022 року провадження у справі було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не подавав, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав.
Таким чином, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Суд, заслухавши доводи позивача та покази свідків, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 12 грудня 2004 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5806126 від 12 грудня 2004 року та довідки виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 112 від 12 квітня 2022 року, будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 .
Згідно із довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, виданої виконавчим комітетом Кам`янської міської ради № 108 від 07 квітня 2022 року, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 116 від 19 квітня 2022 року та акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 від 28 квітня 2022 року в будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , але фактично з дня свого народження він не проживає за вказаною адресою, будь-які його особисті речі, документи, тощо у будинку відсутні.
Свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснили, що відповідач за адресою проживання позивача ніколи фактично не проживав, пройшло вже років 16-17 як бачили його останній раз.
Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (ст.ст. 13, 41 Конституції України).
Відповідно до ст. 71 ЖК України право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом шести місяців з часу вибуття.
Згідно з вимогами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК України, в якій йдеться про те, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Враховуючи наведене, позивач, як власник житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , має право на безперешкодне користування та розпорядження ним.
Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, житловою площею будинку не користується, його особисті речі в ньому відсутні, а тому правових підстав для його подальшого права проживання у будинку позивача наразі немає, внаслідок чого відповідача ОСОБА_2 необхідно визнати таким, що втратив право користування вищевказаним будинком.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Статтею 405 ЦК України визначено право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Частиною 2 цієї статті передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності.
Вичерпного переліку таких поважних причин ні цивільне, ні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.
Право на звернення до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виникає у власника через один рік відсутності особи за зареєстрованим місцем проживання без поважних причин.
Звертаючись з позовними вимогами, позивач зазначає, що реєстрація відповідача обмежує її у здійсненні свого права власності, вільного користування та розпорядження житлом, отримання державної підтримки, при цьому відповідач ніколи фактично не проживав у її домоволодінні.
Протягом значного часу відповідач домовитися із позивачем про користування будинком не намагався, будь-яких побутово-господарських чи інших спільних прав і обов`язків у сторін не виникало та не існує.
За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 141, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 280-283, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. у відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на його перегляд та оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.
Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Кам`янським РВ УМВС України в Черкаській області 28 травня 2001 року.
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .
Суддя Н.А. Білопольська