головуючий у суді І інстанції Сенько М.Ф.
провадження № 22-ц/824/1546/2022
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Титаренка Тараса Анатолійовича на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності, треті особи: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просив:

визнати недійсним з моменту його укладення договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 29 жовтня 2012 року за № 6-2770 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

визнати недійсною відмову ОСОБА_2 від прийняття спадщини, відкритою в Дванадцятій київській державній нотаріальній конторі, після померлої ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3 ;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

У травні 2021 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що у 2015 році позивач подарував своїй матері ОСОБА_5 ј частини спірної квартири. Договір дарування у заявника відсутній, і позивач буде подавати окремо клопотання про витребування такого доказу у відповідності до вимог ЦПК України.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняли ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Позивача змусили відмовитися від свої частки на користь ОСОБА_3 .

У 2015 році позивач отримав травму, яка обмежила його у цивільній дієздатності і він не міг усвідомлювати значення своїх дій при укладенні договору дарування на користь ОСОБА_3 своєї частки та при написанні відмови від прийняття спадщини у 2006 році.

На теперішній час спірна квартира продана невідомим позивачу особам. Відповідач ОСОБА_3 приводить покупців, рієлторів і позивачу примусовим і виселенням із квартири.

Позивачем оспорюється право власності відповідача, а тому невжиття заходів забезпечення позову може призвести до здійснення повторного відчуження та істотно ускладнить та/або унеможливить виконання рішення суду щодо поновлення прав позивача на указану квартиру.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з витребуваного у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Слінькової І.Г. договору купівлі продажу квартири від 09 квітня 2021 року, вбачається, що відповідачі продали спірну квартиру ОСОБА_1 , а тому стороною позивача обрано правильний та допустимий спосіб забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру, який є співмірним з вимогами позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник третьої особи ОСОБА_1 - адвокат Титаренко Т.А. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, які регулюють підстави та порядок забезпечення позову.

Зауважує, що за інформацією із сайту Судової влади України ОСОБА_2 , починаючи з 2018 року, неодноразово звертався до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування спірної квартири недійсним та клопотанням про арешт такої квартири (справи №№ 759/787/18, 759/4785/18, 759/12023/18, 759/2707/20, 759/19811/20), що свідчить про маніпулювання позивачем наданими йому правами щодо звернення до суду із клопотанням про арешт квартири, яка належить третій особі на законних підставах.

На виконання оскаржуваної ухвали про арешт відкрито виконавче провадження та з третьої особи стягуються виконавчі витрати.

Судом першої інстанції залишено поза увагою те, що позивачем не порушується питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу, на підставі якого спірна квартира придбана ОСОБА_1 , а тому такий захід забезпечення позову є не співмірним із предметом позову, яким є визнання недійсним договору дарування.

Також у заяві позивача про забезпечення доказів не зазначено пропозиції щодо зустрічного забезпечення, тому вона не відповідає вимогам частини 1 статті 151 ЦПК України та мала бути повернута судом першої інстанції заявнику.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною 1, 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

У справі, що переглядається, предметом спору є визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного 29 жовтня 2012 року за № 6-2770 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також визнання недійсною відмови ОСОБА_2 від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3 та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/3 частини спірної квартири.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позивач не міг усвідомлювати значення своїх дій при укладенні договору дарування на користь ОСОБА_3 своєї частки та при написанні відмови від прийняття спадщини у 2006 році, а на теперішній час спірна квартира продана третій особі.

Заявник зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до повторної реалізації спірної квартири, що утруднить або унеможливить захист порушених прав та інтересів позивача.

Заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

У поданій заяві про забезпечення позову чітко вказано, яке конкретно майно підлягає забезпеченню, та зазначено усю необхідну інформацію про нього.

Спосіб забезпечення позову, обраний заявником, є співмірним із позовними вимогами.

Крім того, арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Главою 10 ЦПК України «Забезпечення позову» не передбачено заборону накладення арешту на майно, що належить третім особам.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення клопотання позивача про забезпечення позову за достатніх правових підстав.

Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 у позовній заяві порушує питання про визнання за ним права власності на 1/3 частини спірної квартири, а тому оскаржувана ухвала підлягає зміні з накладенням арешту на 1/3 частини указаної квартири.

Висновки Верхового Суду, викладені у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 554/3572/19 на які посилається апелянт, стосуються не співмірності заходу забезпечення позову у виді заборони здійснювати будь-яких реєстраційних дій стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно з предметом позову, яким є визнання недійсним договору відступлення прав вимоги, у зв`язку з тим, що рішення суду про визнання недійсним договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги не підлягає примусовому виконанню.

Тобто висновки, викладені у вказаній постанові, стосуються інших обставин справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не порушується питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу, на підставі якого спірна квартира придбана ОСОБА_1 , колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені обставини при розгляді заяви про забезпечення позову судом не встановлюються, а вирішуються при розгляді справи по суті.

Згідно пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року підлягає зміні з накладенням арешту на 1/3 частини спірної квартири.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії апеляційним судом не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Титаренка Тараса Анатолійовича задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року про забезпечення позовузмінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).

В іншій частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська