Єдиний унікальний номер 725/4374/21
Номер провадження 2/725/752/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2022 року Першотравневий районний суд м.Чернівці в складі: головуючого судді Галичанського О.І., при секретарі Симик І.М., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача-адвоката Мурада Усманова та представника відповідача-адвоката Петікара А.В. розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про звільнення майна з-під арешту-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту та зняття заборони на його відчуження.

В обґрунтуванні позову зазначив, що 06.12.2017 року ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці у справі №725/4635/17 про забезпечення позову накладено заборону на відчуження нерухомого майна нежилих приміщень,які знаходяться по АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_3 , та заборону на відчуження нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 і належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Зазначеною ухвалою забезпечено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

05.02.2019 року постановою серії №58265380, виданою, Другим відділом державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області накладено арешт на нерухоме майно нежилі приміщення загальною площею 60,00 кв. м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 № запису обтяження :30143900).

Правонаступником Другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального правління юстиції в Чернівецькій області став Другий відділ державної виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на підставі наказу МЮУ від 1610.2019 року №3173/5.

Зазначає, що 11.03.2021 року ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці у справі №725/1267/21 накладено заборону на відчуження нерухомого майна:нежилих приміщень ,які знаходяться по АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_3 та заборону на відчуження нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Зазначеною ухвалою забезпечено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Вказує, що відповідно до ч.6. ст.3 Закону України «Про іпотеку» та згідно частинами 1-3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» керуючись вказаними нормами 24.06.2021 року позивач набув право власності на нежилі приміщення, які знаходяться по АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 на підставі Договорів про задоволення вимог іпотеко держателя, зареєстровані в реєстрі за №1351, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зазначав, щоу зв`язку із заборонами на відчуження нерухомого майна, накладеними ухвалами суду та арештом, накладеним виконавцем на нежилі приміщення, які знаходяться по АДРЕСА_1 , позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власника на продаж нежитлового приміщення та квартири.

Наведені обставини вважає такими, що порушують його правота просив суд:

- зняти заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна :квартири, яка розташована в АДРЕСА_3 , нежилих приміщень, розташованих в АДРЕСА_1 на підставі ухвали від 06.12.2017 року у справі №725/4635/17;

- зняти арешт, накладений постановою серії №58265380, виданою, Другим відділом державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області накладено арешт на нерухоме майно нежилі приміщення загальною площею 60,00 кв. м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 № запису обтяження :30143900);

Зняти заборону відчуження об`єктів нерухомого майна :квартири,яка розташована по АДРЕСА_1 та нежилих приміщень,які знаходяться по АДРЕСА_1 , що накладені на підставі ухвали від 11.03.2021 року ухвалою у справі №725/1267/21;

-стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Представником відповідача адвокатом Кіщуком Миколою Петровичем подано заяву, якою просив суд розгляд справи проводити за їх відсутності. Позов не визнають, вважають, що в ньому слід відмовити,оскільки позивач не є стороною по справі №725/1267/21 в рамках якої було забезпечено позов. Окрім цього, вказує, що рішення суду у вказаній справі не виконано. Вважає, що є вірогідність його невиконання або утруднення у виконанні.

Відповідач - Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківіськ) подав відзив, відповідно до якого згідно ст.1,4,26,56,59 Закону України «Про виконавче провадження» відповідач не має законних підстав для зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_3 .

Вважає, що позовна заява є необгрутована, а її вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач в судове засідання не з`явився, в його інтересах діяв представник, який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Надав суду пояснення, аналогічні змісту позовної заяви.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.4 та ч.5 ст.59 цього Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст.317 та ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.4 ст.31-2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення обтяження речових прав у результаті зняття нотаріусом заборони на відчуження нерухомого майна відповідно до Закону України «Про нотаріат» проводиться нотаріусом, яким знято відповідну заборону на відчуження нерухомого майна, одночасно з її зняттям.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Судом встановлено, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.06.2021 року №263502602 та відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно - власником нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101, нежитлове приміщення: загальна площа 60 кв.м.; номер об`єкта РПВН:23579099; підстава для державної реєстрації: договір про задоволення вимог іпотеко держателя; серія та номер:1351; виданий 24.06.2021, видавник :Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Душинська Ніна Валеріївна) та квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101, житлова нер: загальна площа 60 кв.м.; номер об`єкта РПВН:23579099; підстава для державної реєстрації: договір про задоволення вимог іпотеко держателя; серія та номер:1351; виданий 24.06.2021, видавник :Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Душинська Ніна Валеріївна вказано ОСОБА_2 .

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.11.2019 у справі № 905/386/18 зауважила, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Хоча вказаний вище висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи в порядку господарського судочинства, суд враховує, що в іншій постанові від 05.05.2020 у цивільній справі № 554/8004/16-ц Велика Палата Верховного Суду посилаючись на вказаний вище висновок вже під час розгляду цивільної справи також зазначила, що «відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанова від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 (пункти 39, 62))».

Згідно з положеннями розділів 3 та 7 ЦПК України, п.2 та п.5 Постанови Пленуму ВСУ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Позивач звернувся до суду з позовом до Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Чернівці Південного-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) як до відповідача про зняття арешту з майна.

Таким чином, з вказаних вище висновків щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду вбачається, що Другий відділ Державної виконавчої служби у м. Чернівці Південного- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) у даній справі є неналежним відповідачем, який може бути залучений до участі в даній справі виключно як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до ч.2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Отже, суд замінює неналежного відповідача лише за клопотанням позивача.

Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.

У постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 320/9049/18 зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

В постанові Верховного Суду від 27.01.2021 по справі № 291/1024/18-ц зазначено, що неналежний суб`єктний склад є підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Враховуючи вказані вище висновки щодо застосування норм права Верховного Суду, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Зі змісту статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України вбачається, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, заборона відчуження не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

З аналізу положень ст.ст. 149, 150 ЦК України в сукупності з роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.06.2006 року, вбачається, що забезпечення позову застосовується з метою гарантування виконання рішення суду.

Судом встановлено, що ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06.12.2017 року у справі №725/4635/17 забезпечено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики шляхом накладення заборони на відчуження нерухомого майна - нежилих приміщень по АДРЕСА_1 та квартири , що належали на праві власності ОСОБА_3 (арк 11, 145) ;ця ухвала є частинною (арк 145-148).

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 11.03.2021 року справа № 725/1267/21 з метою забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 накладено заборону на відчуження кв. АДРЕСА_2 , що належать на праві власності ОСОБА_3 (арк.18).

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28.05.2020 року у клопотанні адвоката про скасування заходів забезпечення позову (накладений арешт на спірне майно) по цивільній справі №725/4635/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовлено.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21.11.2018 року вказаний позов, який забезпечений забороною відчуження вказаного майна, задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики в сумі 1111749 грн. (арк. 150).

З метою примусового виконання зазначеного судового рішення 22.01.2019 року представником ОСОБА_5 адвокатом Усмановим М.А. отримано виконавчий лист.

26.09.2019 року рішенням Першотравневого районного суд м.Чернівці в задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи Перший ВДВС м.Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області , ОСОБА_5 про зняття заборони відчуження відмовлено (арк.149-151).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач уклав Договір про задоволення вимог іпотекодержателя майна, яке належало на праві власності ОСОБА_6 та на яке накладено заборону відчуження відповідно до вище вказаної ухвали.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виконання рішень судів у справах, в рамках яких накладені заборони відчуження на вище вказане нерухоме майно (725/4635/17 та 725/1267/21).

Наведені вище обставини свідчать про відсутність підстав для зняття заборони відчуження майна накладених ухвалами про забезпечення позову від 06.12.2017 року та 11.03.2021 року на:

- нерухоме майно нежилих приміщень по АДРЕСА_1 ;

-нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 та як наслідок виключення відомостей з відповідного державного реєстру про зняття такої заборони.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при поданні позову, відносяться на його рахунок.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 24, 33, 36, 39 Закону України «Про іпотеку»; ст.328, 335, 376, 392, 509, 510, 512, 514, 575, 577 ЦК України; ст.2, 4, 5, 7, 12, 76-89, 149, 155, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352,354, 355 ЦПК країни, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Чернівецького апеляційного суду в 30-ти денний строк з дня його проголошення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський