Справа № 716/273/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.07.2022 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Стрільця Я.С.,

за участю секретаря судових засідань Якимик К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Заставнівська міська рада та Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області про знесення самочинно зведених споруд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , визначивши третіми особами, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Заставнівську міську раду та Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області, в якому просить постановити рішення, яким знести за рахунок ОСОБА_2 самочинно збудовані останнім об`єкти будівництва, а саме гараж під літ. «Е», літню кухню під літ. «Ж», терасу під літ. «Ж-ж», що розташовані на земельній ділянці, належній ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.09.1990 належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Державного акту на земельну ділянку серії ЯЗ №317043 від 21.04.2009 він також є власником земельної ділянки, площею 0,0644 га, кадастровий номер :03:015:0111, розташованої за вищевказаною адресою, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Вказане домоволодіння межує з домоволодінням ОСОБА_2 , розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , який впродовж 2017-2018 р.р. самочинно, з істотним порушенням будівельних норм і правил, здійснив реконструкцію належного йому на підставі договору купівлі продажу від 01.04.2013, житлового будинку та перебудову господарських споруд вздовж межі господарства, що належить ОСОБА_1 .

Зазначає, що здійснене відповідачем самочинне будівництво вказаних вище об`єктів порушує його (позивача) права та охоронювані законом інтереси, як власника сусіднього домоволодіння і такі підлягають захисту шляхом знесення самочинного будівництва.

На визначену судом дату - 28.06.2022, учасники судового процесу не з`явилися.

Загалом, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бацей Т.М., беручи участь у судовому розгляді, позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві та письмових поясненнях до судових дебатів, та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Інтереси відповідача ОСОБА_2 у даній справі представляла адвокат Спіжавка А.Ю., яка висловила заперечення проти позову, мотивуючи свою позицію тим, що вимоги позивача про знесення реконструйованих ОСОБА_2 споруд є необґрунтованими, оскільки останній не надав належних та допустимих доказів, які б з достатністю вказували на те, які саме його права та інтереси порушені самочинною забудовою та не навів належного обгрунтування необхідності застосування такої крайньої міри впливу, як знесення самочинного будівництва.

Представники третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору - Заставнівської міської ради та Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області у адресованих до суду заявах просили розгляд справи провести в їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували, при вирішенні даного спору поклалися на розсуд суду.

Суд, з`ясувавши позиції учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, визначивши правову природу спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналогічне право закріплено статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року.

Розглядом справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,0644 га, кадастровий номер :03:015:0111, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією Державного акту на земельну ділянку серії ЯЗ №317043 від 21.04.2009 (а.с.54-55).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину від 13.09.1990 у власність ОСОБА_1 в порядку спадкування перейшов житловий будинок під літ. "А", сарай під літ."В", вбиральня під літ. "Г", криниця під літ. "К" та огорожа, що розташовані за вищевказаною адресою (а.с.52-53).

22.02.2013 ОСОБА_1 отримав будівельний паспорт на будівництво літньої кухні, гаража та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.145-147) та 06.03.2013 звернувся до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області із повідомленням про початок виконання будівельних робіт, а саме будівництво літньої кухні, гаража та господарських будівель за вищевказаною адресою (а.с.148-149).

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 , виготовленого на замовлення ОСОБА_1 , станом на 11.01.2019 за вказаною адресою значаться наступні об`єкти нерухомого майна: житловий будинок під літ. "А", літня кухня під літ. "Б", погреб під літ. "В", гараж під літ. "Г", топкова під літ. "Д", комора під літ. "Е", погреб під літ. "Ж", комора під літ. "З", сарай під літ. "К", вбиральня під літ. "Л", навіс під літ. "М", навіс під літ. "Н", ворота №1, хвіртка №2, огорожа №3, огорожа №4, огорожа №5, криниця №6, колодязь №7, вигрібна яма №8, вигрібна яма №9, вигрібна яма №10 (а.с.151- 156).

Правовстановлюючі документи на новозбудовані господарські будівлі та споруди, які посвідчують право власності ОСОБА_1 на вказані об`єкти нерухомості, в матеріалах справи відсутні.

Власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке межує з домоволодінням позивача, згідно з копією договору купівлі продажу від 01.04.2013, є відповідач ОСОБА_2 .

Як вбачається із змісту вищезазначеного договору купівлі продажу ОСОБА_2 01.04.2013 придбав у ОСОБА_3 земельну ділянку, розміром 0,0621 га, кадастровий номер :03:015:0167, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, а саме: житловий будинок зазначений в плані під літ. «А», літню кухню під літ. «Б», сарай під літ. «В», гараж під літ. «Г», вбиральню під літ. «Д», криницю під літ. «К», огорожу №1-3.

Сторони договору погодили, що вищезазначена земельна ділянка відчужується ОСОБА_2 одночасно із розміщеним на ній житловим будинком з господарськими спорудами (а.с.66-68).

Водночас, як вбачається, із копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) будинок, виготовленого 18.09.2018 Заставнівським РБТІ на замовлення ОСОБА_2 - за адресою: АДРЕСА_1 значаться наступні об`єкти нерухомого майна: житловий будинок під літ. «А», 1972 року побудови, підвал під літ. «Ж-пд», 2018 року побудови, мансарда житлова під літ. «А-мс», 2017 року побудови, прибудова під літ. «А-а», 2017 року побудови, гараж під літ. «Е», 2018 року побудови, літня кухня під літ. «Ж», 2018 року побудови, вхід до підвалу під літ. «Ж-вх/пд.», тераса під літ. «Ж/ж», ворота під №1, огорожа під №2, яма вигрібна під №3 та криниця під №4 (а.с.57-63).

При цьому, згідно довідки характеристики №262, виданої 03.10.2018 Заставнівським РБТІ, об`єкти нерухомого майна: прибудова під літ. «А-а», мансарда житлова під літ. «А-мс», гараж під літ. «Е», літня кухня під літ. «Ж» - значаться як самочинно зведені (а.с.64).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 зазначив, що незаконне проведення відповідачем будівництва за вищевказаною адресою безпосередньо перешкоджає йому користуватися належним йому нерухомим майном та обслуговувати його, як суміжному власнику земельної ділянки.

При цьому, посилається на те, що факт самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено Управлінням Державної архітектурно будівельної інспекції у Чернівецькій області під час проведення позапланової перевірки дотримання відповідачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час здійснення будівельних робіт з реконструкції індивідуального житлового будинку та будівництва господарської будівлі, за результатами якої було встановлено, що ОСОБА_2 здійснює будівельні роботи за вищевказаною адресою без набуття права на виконання будівельних робіт.

На підтвердження вказаних обставин надав суду копію постанови по справі про адміністративне правопорушення №57/18/1024-1.20/2-1581 від 13.09.2018 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 96 КУпАП (а.с.69-71).

З наведеного слідує, що між сторонами у справі виник спір з приводу самочинного будівництва.

Як вбачається з позову, в якості способу захисту порушеного права позивач обрав вимогу про зобов`язання відповідача знести об`єкти самочинного будівництва.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Правовідносини з приводу кваліфікації нерухомого майна як об`єкта самочинного будівництва унормовані, насамперед, приписами ст.376 Цивільного кодексу України.

Так, за визначенням ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Зі змісту наведеної норми закону витікає, що під об`єктом самочинного будівництва законодавцем розуміється нерухоме майно, котре відповідає хоча б одній з таких кваліфікуючих ознак: 1) об`єкт розміщений на земельній ділянці, яка не була відведена під мету будівництва; 2) об`єкт зведений без документа з приводу дозволу на виконання будівельних робіт; 3) об`єкт споруджений без належно затвердженого проекту; 4) наявні істотні порушення будівельних норм і правил.

Як з`ясовано судом, обставини самовільного будівництва об`єктів нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджуються постановою по справі про адміністративне правопорушення №57/18/1024-1.20/2-1581 від 13.09.2018, матеріалами технічної справи на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 18.09.2018 та довідкою - характеристикою №262 від 03.10.2018 (а.с.57-64,69-70).

Так, за змістом постанови по справі про адміністративне правопорушення №57/18/1024-1.20/2-1581 від 13.09.2018 ОСОБА_2 13.09.2018 притягувався до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 96 КУпАП, а саме за виконання будівельних робіт з реконструкції індивідуального житлового будинку та будівництво господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , без набуття права на виконання будівельних робіт.

Згідно диспозиції ч.4 ст. 96 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що правовідносини з приводу реалізації особою права власності у спосіб створення об`єкту нерухомого майна унормовані приписами ст.ст.13, 14, 41, 47 Конституції України, ст.ст.316-394 Цивільного кодексу України, а правовідносини з приводу видачі необхідних для створення цього об`єкту документів дозвільного характеру у сфері будівельної справи регламентовані приписами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, згідно з пунктом 1 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється.

Отже, законом передбачено, що право на проведення будівельних робіт стосовно об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, набувається особою за подією подання відповідного повідомлення до владного суб`єкта безвідносно до факту внесення відомостей за таким повідомленням до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

У ході розгляду справи судом з`ясовано, що у спірних правовідносинах реконструювання спірних будівель на основі раніше зведених відбувалось без дотримання передбаченої законом процедури, оскільки відповідач розпочав і завершив будівельні роботи без письмового сповіщення органу державного архітектурно-будівельного контролю.

За таких обставин, встановленим фактом є належність спірних об`єктів нерухомості, а саме: гараж під літ. «Е», літня кухня під літ. «Ж» та тераса під літ. «Ж-ж», до самочинного будівництва, за кваліфікуючою ознакою як такі, що зведені без документа з приводу дозволу на виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта.

Водночас із цим, суд зауважує, що сама лише кваліфікація нерухомого майна як об`єкта самочинного будівництва не призводить до виникнення абсолютного наслідку у вигляді безумовного знесення таких споруд.

Розглядаючи справу, суд враховує, що за приписами ч.4 ст.376 ЦК України об`єкт самочинного будівництва підлягає знесенню у разі, якщо продовження фізичного існування нерухомого майна (тобто збереження об`єкта) порушує права інших осіб.

За приписами ч.7 ст.376 ЦК України об`єкт самочинного будівництва (за умови неможливості перебудови чи відмови особи від проведення перебудови) підлягає знесенню також і у разі: 1) істотного відхилення від проекту, обтяженого суперечністю суспільним інтересам або порушенням прав інших осіб; 2) істотного порушення будівельних норм і правил.

Поряд з цим, частиною 1 ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Пункт 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" визначає, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №522/5487/17, вбачається наступне: «проаналізувавши зміст ч.1 ст.38 та п.3 ч.4 ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, уповноважений видати припис про усунення порушень, у тому числі шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта. Цей припис є обов`язковою передумовою для можливості контролюючого органу на звернення до суду на підставі ч.1 ст.38 вказаного Закону у зв`язку з його невиконанням.

Тобто, виходячи із аналізу вищевказаних приписів законодавства, орган державної влади або орган місцевого самоврядування може заявити позов про перебудову і тільки у разі відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, здійснити таку перебудову, за позовом органу державної влади або органу місцевого самоврядування суд може винести рішення про його знесення.

Окрім того, позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Так, згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Розглядом справи встановлено, що в якості обґрунтування правових підстав позову позивач посилається на приписи ст. 376 ЦК України.

При цьому на підтвердження заявлених ним вимог ОСОБА_1 посилається на висновок експертного будівельно-технічного дослідження №19005 від 08.02.2019 (а.с.72-85).

За змістом вказаного висновку експертом Лещишиним В.В. на поставлені позивачем запитання щодо відповідності земельним, будівельним, санітарно-епідеміологічним, протипожежним нормам та правилам об`єктів будівництва, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а саме гаражу під літ. «Е», літньої кухні під літ. «Ж», тераси під літ «Ж-ж», та наявності їх впливу на здійснення користування сусідньою земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , надано відповідь про те, що домоволодіння по АДРЕСА_2 відносно домоволодіння по АДРЕСА_1 орієнтоване на північ, а будівлі гаражу, літньої кухні та тераси в домоволодінні по АДРЕСА_1 , зведені в північній частині земельної ділянки. В такому випадку відстань відповідно до чинних будівельних норм і правил від будівель до межі земельної ділянки має бути не менше 3 м. Водночас, проведеним експертом оглядом встановлено:

- на земельній ділянці по АДРЕСА_2 на відстані 2,10 м, з одного боку, і 3,20 м - від кута вищезазначеної тераси, стоїть господарська споруда, а саме: літня кухня під літ. «Б» з погребом під літ. «В» та сарай під літ. «К»;

- на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , на відстані 1,10 м від огорожі самочинно зведені гараж під літ. «Е», літню кухню під літ. «Ж», в тому числі: тераса під літ. «Ж-ж», вхід в підвал під літ. «Ж-вх/пд.», підвал під літ. «Ж-пд».

Будівлі самочинно зведені в домоволодінні по АДРЕСА_1 без заходів по відведенню дощових та талих вод, що спричиняє надмірне зволоження низу стін, опоряджувального шару стіни та цоколя, фундаменту та основи фундаментів будівель, як по АДРЕСА_1 , так по АДРЕСА_2 .

Окрім того, частина огорожі та будівлі гаражу, літньої кухні та тераси в домоволодінні по АДРЕСА_1 , закривають доступ світла на земельну ділянку по АДРЕСА_2 : з 22 березня по 22 вересня на частину земельної ділянки по АДРЕСА_2 пряме сонячне проміння може не потрапляти зовсім, що є порушенням норм інсоляції.

Відстань, необхідна для догляду за будівлями по АДРЕСА_2 і здійснення їх поточного ремонту від найбільш виступної конструкції стіни до межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , не відповідає вимогам ні Державних будівельних норм, ні методичним рекомендаціям про встановлення таких відступів від найбільш виступної частини стін будівлі чи ширини проходу, проїзду по земельній ділянці.

Проте, на думку суду, встановлені вищевказаним висновком експертизи обставини не можуть слугувати безумовною підставою для задоволення вимог позивача про знесення належного ОСОБА_2 будівництва.

При вирішенні питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. Невстановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення.

Зазначене узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17.

Водночас із наданого позивачем висновку експерта неможливо встановити, яка частина спірних самочинних споруд негативно впливає на зручність утримання суміжної земельної ділянки та зведених на ній житлового будинку та споруд, яка ступінь такого негативного впливу, не визначено, яку саме частину самочинних споруд слід знести, її розмір та конфігурацію, також у висновку не зазначено чи є можливість приведення самочинно збудованих споруд у відповідність ДБН, санітарним нормам і правилам, протипожежним нормам, в тому числі, враховуючи законні права та інтереси власника сусіднього домоволодіння і земельної ділянки - без його знесення.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

При цьому, цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Тобто, саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів.

Тобто, на думку суду, виходячи з аксіоми цивільного судочинства jura novit curia - «суд знає закон», при розгляді справи суд дійсно повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, яка проте не може бути застосована судом для вирішення спору по суті за відсутності відповідного клопотання позивача у справі, оскільки інший підхід суду порушив би принцип диспозитивності судового процесу та правомірні очікування як позивача (який звертається саме з певним чином обґрунтованою в правовому аспекті вимогою) так і відповідача (який заперечуючи проти позову наводить доводи саме щодо тих підстав та обґрунтувань, які наводяться позивачем у справі).

З наведеного слідує, що суд позбавлений можливості дослідити питання влаштування відповідачем необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть порушенням будівельних норм та здійснення перебудови для забезпечення правил протипожежної безпеки, режиму освітлення та інсоляції самочинно зведеними ним спорудами, оскільки експертним висновком не встановлено чи існує можливість проведення перебудови спірних об`єктів, а позивачем не доведено, що відповідач відмовляється провести перебудову об`єкта самочинного будівництва, у відповідності до процедури, встановленої частиною 7 ст. 376 ЦК України.

Водночас, позивачем не надано суду жодних відомостей, які б давали суду змогу дослідити, з якими саме вимогами у приписі державний архітектурно-будівельний орган звертався до ОСОБА_2 після проведення державного нагляду щодо дотримання останнім вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил, також у матріалах справи відсутнє чинне рішення суду, ухвалене за насідками розгляду звернення державного архітектурно-будівельного органу про знесення самочинно зведених споруд.

Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів - неможливо стверджувати, що поновлення порушеного права ОСОБА_1 на вільне користування належним йому домоволодінням не можливе іншим шляхом. Проте,таких позовних вимог позивач не пред`являв.

Означене свідчить про неможливість застосування правових наслідків, встановлених приписами статті 376 ЦК України, у вигляді знесення самочинно зведених споруд.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №6 знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливо лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо притягнення винної особи до відповідальності.

З наведеного слідує, що позивач у цій справі зобов`язаний довести не тільки факт самочинного будівництва та порушення його прав як власника сусідньої земельної ділянки та будинку, а також обґрунтованість захисту його прав лише у такий спосіб як знесення.

Відтак, вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги все вищевикладне, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами вжиття усіх передбачених законом заходів, які дають право безумовного знесення сіпрного самочинного будівництва, а сам по собі факт здійснення відповідачем самочинного будівництва, не є підставою для задоволення вимог позивача про знесення такого будівництва, оскільки цьому крайньому заходу передує виконання пункту 1 ч. 7 ст. 376 ЦК України.

Відтак, всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позивачем не доведено необхідності застосування такої крайньої міри впливу, як знесення самочинного будівництва, а тому позов не підлягає задоволенню.

Поряд з цим, слід зазначити, що одночасно із вирішенням питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту прав позивача ОСОБА_1 шляхом застосування заходу впливу у вигляді знесення самочинно зведених споруд, суд враховує принцип дотримання справедливого балансу при втручанні в право власності відповідача в контексті ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та звертає увагу на наступне.

В прецедентному праві Європейського Суду оцінюються всі випадки втручання в право власності під єдиним принципом справедливого балансу.

Втручання повинно відповідати вимогам законності. Вимоги законності виходять з принципу «верховенства права» - одного із основоположних принципів демократичного суспільства, який міститься у всіх статтях Конвенції.

В обох контекстах слід приймати до уваги досягнення справедливого балансу між конкуруючими інтересами.

Недотримання принципу пропорційності (співмірності) буде порушенням ст.1 Першого Протоколу щодо права особи на мирне володіння своїм майном.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вжиття заходів знесення самочинно збудованих відповідачем об`єктів нерухомості без дотримання вимог, встановлених приписами ч.7 ст. 376 ЦК України, буде непропорційним втручанням в майнові права відповідача.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку із їх необгрунтованістю та передчасністю.

Згідно ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки в судове засідання, призначене на 10 год. 00 хв. 28.06.2022 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України) 06.07.2022, то датою ухвалення даного судового рішення є 06.07.2022.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 76, 89, 141, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Заставнівська міська рада та Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області про знесення самочинно зведених споруд відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вречене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат призначити судове засідання на 19.07.2022 о 10 год 00 хв. Встановити строк сторонам у справі ( їх представникам) для подання доказів понесених ними судових витрат у зв`язку з розглядом справи до 11.07.2022 включно. Роз`яснити, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку заява про розподіл судових витрат буде залишена без розгляду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 27.01.1997 Заставнівським РВ УМВС в Чернівецькій області;

представник позивача адвокат Бацей Тетяна Миколаївна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧЦ № 000112 від 21.04.2017, діє у справі на підставі договору про надання юридичної (правничої) допомоги №13 від 22.04.2019;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання, АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

представник відповідача адвокат Спіжавка Анастасія Юріївна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №327 від 28.02.2012, діє у справі на підставі ордеру серії ЧЦ №44903 від 04.02.2019, адреса місцезнаходження: вул. Л.Толстого,14/1, м. Чернівці;

третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Заставнівська міська рада, адреса місцезнаходження: вул. Гагаріна, 9, м. Заставна Чернівецької області, ;

третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області, адреса місцезнаходження: вул. П.Целана, 11, м. Чернівці, .

Дата складення повного судового рішення 06.07.2022.

Суддя Ярослав СТРІЛЕЦЬ