П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

за участю секретаря ЖГАНИЧ К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/12703/20 за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих написів нотаріуса, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 1 вересня 2021 року, головуючий суддя Придачук О.А., -

встановив:

02.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із зазначеною заявою мотивуючи таким.

20.05.2018 він уклав із ТОВ «Оптіс-К» договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Оптіс-К» передало йому право вимоги за грошовими зобов`язаннями боржника ОСОБА_2 , що виникли внаслідок договору поруки від 31.12.2010, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Житко О.І. за реєстровим № 1134, згідно з яким боржник зобов`язаний здійснити оплату прострочених платежів в розмірі 135150,03 грн.

У зв`язку з відступленням прав вимоги відбулася зміна кредитора в зобов`язанні, позивач став новим кредитором (стягувачем) за виконавчими написами, вчиненими приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Житко О.І. 19.05.2011 за № 436, 22.03.2012 за № 220 і 03.08.2011 за № 671 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості.

Листами від 31.08.2020 №№ 39036, 390371, 39038 заявнику були вручені три повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, у яких держвиконавець Ужгородського РВ ДВС Гусєв О.О. вказав, що згідно виконавчих документів, пред`явлених до виконання, стягувачем виступає ТОВ «Оптіс-К», тоді як заяви на примусове виконання пред`явлені ОСОБА_1 .

Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 512, 514, 517 ЦК України, ст.ст. 3, 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 379 КАС України, ст. 442 ЦПК України, заявник ОСОБА_1 просив:

замінити сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих написів, виданих приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Житко О.І. за № 436 від 19.05.2011, № 220 від 22.03.2012, № 671 від 03.08.2011 про стягнення з боржника: ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ) заборгованості на користь ТОВ «Оптіс-К»,

а саме замінити сторону виконавчого провадження (стягувача) ТОВ «Оптіс-К» () на його правонаступника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 01.09.2021 заяву задоволено, замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіс-К» () на його правонаступника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчих написів, виданих приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Житко О.І. за № 436 від 19.05.2011, № 220 від 22.03.2012, № 671 від 03.08.2011 про стягнення з боржника ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ) заборгованості на користь ТОВ «Оптіс-К».

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із її обґрунтованості по суті, з наявності підстав для заміни стягувача у виконавчих провадженнях із примусового виконання виконавчих написів нотаріуса.

Боржник ОСОБА_2 оскаржив ухвалу суду першої інстанції як постановлену з порушенням вимог закону, наводить у скарзі такі доводи.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права. Так, питання про заміну стягувача у виконавчому провадженні із примусового виконання виконавчого напису нотаріуса належить розглядати за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства, оскільки за змістом положень, зокрема, ст.ст. 1, 3, 15, 74 Закону України «Про виконавче провадження» судовий контроль за виконанням рішень, прийнятих іншими органами, а не судом, покладений на адміністративні суди, заміна сторони виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса допускається лише за наявності відкритого виконавчого провадження.

Зазначене підтверджується правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 18.03.2021 у справі № 200/6545/20-а.

Крім того, заява про заміну стягувача у виконавчому провадженні повинна вирішуватися за участі боржника в такому провадженні, тоді як ОСОБА_1 не вказав боржника в своїй заяві, боржник як сторона виконавчого провадження участі в розгляді судом справи не брав і дізнався про оскаржуване судове рішення лише 15.12.2021 з телефонного повідомлення стягувача про існування ухвали.

Апелянт просить ухвалу скасувати, в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як убачається з наявних матеріалів, приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Житко О.І. вчинила виконавчі написи на посвідченому цим же приватним нотаріусом 31.12.2010 за реєстровим № 1134 договорі поруки, укладеному ТОВ «Оптіс-К» із ОСОБА_2 , який поручився за виконання зобов`язань ПП «Лір» перед ТОВ «Оптіс-К» за договором від 28.10.2020:

19.05.2011 за реєстровим № 436 на стягнення заборгованості в сумі 80000,00 грн (а.с. 4);

03.08.2011 за реєстровим № 671 на стягнення заборгованості в сумі 40000,00 грн (а.с. 6);

22.03.2012 за реєстровим № 220 на стягнення заборгованості в сумі 68289,73 грн (а.с. 8).

20.05.2018 ТОВ «Оптіс-К» (первісний кредитор) уклало з ОСОБА_1 (новим кредитором) договір про відступлення права вимоги, за яким відступило останньому право вимоги з ОСОБА_2 , що виникло з договору поруки від 31.12.2020, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Житко О.І. 31.12.2010 за реєстровим № 1134, за яким боржник зобов`язаний сплатити прострочені платежі в розмірі 135150,03 грн (а.с. 9). За актом від 20.05.2018 первісний кредитор передав новому кредитору документи, на яких ґрунтується право вимоги, зокрема, вищевказані договір поруки та виконавчі написи нотаріуса (а.с. 10).

31.08.2020 гол. держвиконавець Ужгородського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) склав повідомлення про повернення на підставі ст. 4 ч, 4 п. 6, ст. 26 ч. 1 п. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчих документів стягувачу ТОВ «Оптіс-К» без прийняття до виконання, оскільки стягувачем є вказане Товариство, а заяви на примусове виконання були подані ОСОБА_1 , а саме виконавчих написів нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Житко О.І., вчинених на стягнення заборгованості з ОСОБА_2 :

від 19.05.2011 за реєстровим № 436 на суму 80000,00 грн, повідомлення № 9-62899556 (а.с. 3);

від 03.08.2011 за реєстровим № 671 на суму 40000,00 грн, повідомлення № 9-62899640 (а.с. 5);

від 22.03.2012 за реєстровим № 220 на суму 68289,73 грн, повідомлення № 9-62899456 (а.с. 7).

ОСОБА_1 посилаючись одночасно на процесуальні норми, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», КАС України та ЦПК України звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання зазначених виконавчих написів нотаріуса, яка судом першої інстанції була вирішена за правилами цивільного процесу та була задоволена.

Погодитись із таким вирішенням поставленого заявником перед судом питання не можна.

Виконавчий напис нотаріуса є одним із виконавчих документів, примусове виконання якого здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» (ст. 1, ст. 3 ч. 1 п. 3 та інші положення Закону № 1404-VIII).

Закон № 1404-VIII передбачає, що в разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником (ст. 15 ч. 5).

Процесуальний порядок заміни стягувача у виконавчому провадженні визначений, зокрема, кормами ЦПК України (ст. 442) та КАС України (ст. 379), які передбачають, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд за заявою сторони (заінтересованої особи), державного або приватного виконавця замінює таку сторону її правонаступником; положення цих статей ЦПК України та КАС України застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Законом установлений порядок контролю, зокрема, судового, за виконанням судових рішень та рішень інших органів і посадових осіб, відповідно до якого:

рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом;

рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) … можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ст. 74 ч.ч. 1, 2 Закону № 1404-VIII);

сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ч. 1 ЦПК України);

учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ст. 287 ч. 1 КАС України).

За змістом наведених вище норм закону заміна стягувача у виконавчому провадженні може мати місце лише в рамках відкритого виконавчого провадження, а до відкриття виконавчого провадження заміна стягувача може мати місце лише у виконавчому листі, виданому судом на виконання відповідного судового рішення, заміна стягувача в інших, окрім виконавчого листа, виконавчих документах поза відкритим виконавчим провадженням законом не передбачена. При цьому, за правилами цивільного судочинства судовий контроль здійснюється за виконанням рішень, ухвалених в порядку ЦПК України, тоді як у порядку адміністративного судочинства здійснюється судовий контроль за виконанням як судових рішень (якщо законом не встановлено інший порядок такого контролю), так і рішень інших органів і посадових осіб, в тому числі, рішень, дій, бездіяльності державних виконавців щодо виконання рішень інших, окрім суду, органів і посадових осіб.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 200/6545/20-а висловив правову позицію, відповідно до якої:

до відкриття виконавчого провадження у порядку, визначеному статті 379 КАС України, може бути замінено боржника або стягувача лише у виконавчому листі, під яким розуміється виконавчий документ, виданий судом, який розглядав адміністративну справу як суд першої інстанції;

виконавчий напис нотаріуса є різновидом виконавчого документа, який є відмінним від виконавчого листа за формою, змістом, а також суб`єктом та процедурою видання, отже положення частини 4 статті 379 КАС України не можуть бути застосовані за аналогією у випадку заміни сторони у виконавчому написі нотаріуса, виконавче провадження за яким ще не відкрито;

частиною четвертою статті 4 Закону № 1404-VIII встановлено вичерпний перелік підстав для повернення стягувачу виконавчого документа органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

ураховуючи нормативне регулювання та праворозуміння, Верховний Суд зробив висновок, що вимоги про заміну сторони у виконавчому провадженні у виконавчому написі нотаріуса до відкриття виконавчого провадження у порядку статті 379 КАС України є передчасними, оскільки у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю державного чи приватного виконавця після подання виконавчого документа, заявник вправі їх оскаржити в загальному порядку.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для розгляду в порядку цивільного судочинства та для задоволення заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання зазначених виконавчих написів нотаріуса. На момент подання до суду цієї заяви виконавчі провадження за виконавчими написами нотаріуса не були відкриті, а дані про оскарження дій держвиконавця щодо про повернення виконавчих документів стягувачу без прийняття до виконання у справі відсутні. В разі оскарження таких дій держвиконавця відповідна справа (справи) розглядається в порядку адміністративного судочинства.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (ст. 255 ч. 1 п. 1 ЦПК України).

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ст. 255 ЦПК України (ст. 377 ч. 1 п. 1 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки питання належало вирішувати за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства, а також щодо відсутності підстав для заміни сторони виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих написів нотаріуса поза межами відкритого виконавчого провадження знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Наведене є достатньою підставою для скасування ухвали суду першої інстанції із закриттям провадження в справі.

Поза тим, апеляційний суд зауважує, що вказівка апелянта на те, що справу було розглянуто без залучення до участі в ній боржника за виконавчими документами, чим були порушені його права як учасника процесу, теж вірні як такі. Боржник за виконавчими документами або сторона виконавчого провадження має відповідний комплекс прав і обов`язків відповідно до Закону № 1404-VIII і процесуальних кодексів, йому має бути забезпечена можливість виконання обов`язків і реалізації прав. У разі належного вирішення справи з точки зору її юрисдикції така відсутність у процесі боржника за виконавчими документами тягла б скасування ухваленого на користь стягувача судового рішення за скаргою боржника.

Насамкінець, слід також враховувати, що за кожним виконавчим документом питання щодо відкриття виконавчого провадження вирішується окремо, відповідно окремими є й процесуальні наслідки дій чи бездіяльності виконавця.

Відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції, якою задоволено по суті заяву ОСОБА_1 , скасувати, провадження в справі закрити, оскільки її належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У зв`язку зі скасуванням ухвали суду першої інстанції боржник у виконавчому провадженні має право протягом десяти днів з дня отримання постанови апеляційного суду звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією (ст. 256 ч. 1, ст. 377 ч. 4 ЦПК України).

Керуючись ст. 255 ч. 1, ст. 368 ч. 1, ст. 374 ч. 1 п. 4, ст. 377 ч. 1, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 1 вересня 2021 року скасувати, провадження в справі за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих написів нотаріуса закрити, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити, що розгляд таких справ віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 30 червня 2022 року.

Судді