Провадження №22-ц/812/304/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 липня 2022 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участі представників позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 448/2837/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» на рішення, яке постановив Корабельний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Чернявської Я.А. у приміщенні цього суду о 10 год. 30 хв. 22 вересня 2021 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором застави,

у с т а н о в и л а :

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» (далі - ТОВ «Глобал Спліт»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором застави.

Позов мотивовано тим, що 14 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» (далі ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», Банк) та ОСОБА_2 (позичальник) був укладений кредитний договір № ІКАРNАВG.228539.002 (далі Договір), відповідно до умов якого Банк надав відповідачеві кредит в сумі 235150 грн. на придбання автомобілю марки MITSUBISHI, модель L200, ПІКАП-В, вантажний, 2013 року випуску, а відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит у повному обсязі не пізніше 13 лютого 2021 року.

14 лютого 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_4 (поручитель) був укладений договір поруки РХ029031.228547.001, предметом якого було надання поруки поручителем перед ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» за виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язань за вказаним кредитним договором.

Крім того, 14 лютого 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_2 (заставодавець) був укладений договір застави рухомого майна № ZXA019500.228539.003, згідно з яким заставодавцем в забезпечення виконання своїх зобов`язань перед Банком передав у заставу автомобіль марки MITSUBISHI, модель L200, ПІКАП-В, вантажний, чорного кольору, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

06 березня 2019 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «Глобал Спліт» був укладений договір № 146 про відступлення прав вимоги, згідно з яким до позивача перейшли права вимоги за кредитним договором № ІКАРNАВG.228539.002, а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення.

Через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором останній має заборгованість, загальний розмір якої станом на 26 червня 2019 року складає 538 747,56 грн., з яких: сума поточної заборгованості за кредитом - 211111,62 грн.; сума поточної заборгованості за процентами по кредиту - 139684,37 грн.; сума комісії - 21163,50 грн.; сума пені - 166788,07 грн.

У зв`язку з тим, що відповідачі умови кредитного договору не виконують та у добровільному порядку заборгованість не сплачують, позивач просив суд стягнути з них солідарно на свою користь вказану суму заборгованості за Договором та судові витрати по справі в розмірі 8-81 грн. 20 коп.

Представником відповідачів - адвокатом Гречаною Є.Й. 02 грудня 2019 року до суду був поданий відзив на позовну заяву, згідно якому позовні вимоги не визнані в повному обсязі через те, що отримані кредитні кошти були повернуті відповідачем повністю на початку 2017 року, тоді як у матеріалах справи відсутній головний доказ підтвердження суми заборгованості, а саме витяг із кредитного рахунку; докази передачі кредитної заборгованості в сумі 538747, 56 грн. від Банку позивачеві.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2021 року у задоволенні позову ТОВ «Глобал Спліт» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач при зверненні до суду з позовом до відповідачів про стягнення кредитної заборгованості не мав в розпорядженні документів, доказів на підтвердження позовних вимог.

Ухвала суду про витребування доказів у даній цивільній справі була отримана позивачем 10 серпня 2020 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи зворотнім поштовим повідомленням, тобто майже рік тому, але позивачем не була виконана.

За такого суд вважав, що ненадання позивачем на час звернення до суду з позовом, а також на час розгляду справи належних доказів позбавляють суд можливості вирішити питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю позивачем, та відмовив у позові.

В апеляційній скарзі ТОВ «Глобал Спліт» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що усі письмові докази, які є додатками до позовної заяви є належними, допустимими та достовірними відповідно до статей 76-79 ЦПК України, якими позивач підтвердив обставини, на які послався в позовній заяві як на підставу позовних вимог щодо існування заборгованості відповідача за Договором. Суд не взяв до увагу, що відповідач не заперечував і не спростовував факт укладання кредитного договору, договору поруки та договору застави. Підписавши кредитний договір, відповідач погодився з його умовами, висловив свою обізнаність з діючими тарифами банку, %, обов`язковими платежами та ін. Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору, направлялось повідомлення про відступлення прав вимоги. Викладене у відзиві на апеляційну скаргу твердження про повернення кредиту не було перевірено судом, а представником відповідача докази такого не надавались. Судом були грубо порушені норми процесуального права у зв`язку із незадоволенням клопотання представника позивача про відкладення судового засідання від 21 вересня 2021 року, оскільки саме для виконання ухвали суду від 09 грудня 2019 року про витребування доказів позивач надіслав адвокатський запит від 02 вересня 2021 року на адресу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВБР». Як наслідок, судом ухвалено передчасне рішення, без дослідження доказів, які мали суттєве значення для вирішення спору , а саме розрахунку заборгованості за Договором станом на 06 березня 2019 року, та не звернув уваги на те, що позивач не мав можливості скласти зазначений розрахунок і не ніс відповідальності за розрахунки і суми, які були зазначені у них, формули та таблиці, які при цьому застосовувались. Між тим, такі розрахунки зроблені відповідно до умов Договору уповноваженою особою. Суд не звернув уваги, що за умовами договору № 146 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06 березня 2019 року позивачу боржники передавались у вигляді списку та тільки копії деяких договорів, тому у позивача не могли бути в наявності документи, які суд витребовував ухвалою від 09 грудня 2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить залишити рішення суду без змін.

Відзив мотивований тим, що відповідач не визнає суму заборгованості, яка є спірною. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим, оскільки після 2016 року відповідачі сплачували кредит і у 2017 році і у 2018 році. Вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань та про переуступку ПАТ «ВБР» прав вимоги вони не отримували.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників позивача, відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону відповідає.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, 14 лютого 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ІКАРNАІG.228539.002, за умовами якого Банк надав відповідачу на придбання автомобілю марки MITSUBISHI, модель L200, ПІКАП-В, вантажний, 2013 року випуску, у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 235150,00 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок продавця № НОМЕР_2 , а відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит у повному обсязі не пізніше 13 лютого 2021 року, сплачувати за користування кредитом 15,5% річних та комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,20% від суми кредиту за договором щомісяця. Оплата кредиту, (частинами згідно графіку), процентів та комісії мала проводитись з 1-го по 10-те число кожного місця, починаючи з наступного місяця після підписання даного договору.

14 лютого 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_4 (поручитель) був укладений договір поруки РХ029031.228547.001, предметом якого було надання поруки поручителем перед ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» за виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язань за вказаним кредитним договором (а.с. 5-7).

Крім того, 14 лютого 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_2 (заставодавець) був укладений договір застави рухомого майна - ZXA019500.228539.003, згідно з яким заставодавцем в забезпечення виконання своїх зобов`язань перед Банком передав у заставу автомобіль марки MITSUBISHI, модель L200, ПІКАП-В, вантажний, чорного кольору, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 14-18).

06 березня 2019 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «Глобал Спліт» був укладений договір № 146 про відступлення прав вимоги, згідно з яким до позивача перейшли права вимоги за кредитним договором № ІКАРNАВG.228539.002, а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення (а.с. 24-29).

Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина 1 статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини 1, 2 статті 554 ЦК України).

За такого між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та відповідачами виникли правовідносини з приводу виконання кредитного договору та укладеного у його забезпечення договору поруки.

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 26 червня 2019 року у позичальника ОСОБА_2 утворилась заборгованість в розмірі 538 747,56 грн., з яких: сума поточної заборгованості за кредитом - 211111,62 грн.; сума поточної заборгованості за процентами по кредиту - 139684,37 грн.; сума комісії - 21163,50 грн.; сума пені - 166788,07 грн.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції вважав позовні вимоги недоведеними через ненадання позивачем доказів на підтвердження позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Звертаючись з позовом, ТОВ «Глобал Спліт» посилалось на те, що через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути як правонаступник кредитора у спірних правовідносинах.

Так, факт укладання кредитного договору з ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», надання позичальнику та використання ним кредитних коштів на споживчі цілі відповідачами не оспорювались, але наявність заборгованості та визначений позивачем її розмір, а також набуття позивачем прав вимоги за Договором заперечувались ними.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача.

Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (статті 77 - 80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7 статті 81 ЦПК України).

З огляду на характер спірних правовідносин, зміст та підстави заявлених позовних вимог, а також зміст заперечень відповідачів, позивач мав довести, а суд перевірити на підставі наданих сторонами доказів факт переходу до ТОВ «Глобал Спліт» права вимоги за кредитним договором № ІКАРNАВG.228539 та договором поруки № РХ029031.228547.001 від 14 лютого 2014 року, а також наявність та розмір заборгованості відповідача за Договором.

Так, правонаступництво - це перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти (пункти 1 і 4 частини другої вказаної статті). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина третя цієї статті). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України), наприклад, смерті фізичної особи.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

Внаслідок певної дії чи події сторону у зобов`язанні можна замінити на іншу особу, яка є її правонаступником або стосовно лише цивільних прав (обов`язків), або одночасно щодо цивільних прав і обов`язків. Іншими словами, заміна сторони у зобов`язанні може бути наслідком або сингулярного правонаступництва (зокрема, на підставах договорів купівлі-продажу (частина третя статті 656 ЦК України), дарування (частина друга статті 718 ЦК України), факторингу (глава 73 ЦК України)), або універсального правонаступництва (у випадку реорганізації юридичної особи (частина перша статті 104 ЦК України) чи спадкування (стаття 1216 ЦК України)).

Тобто одним з видом правонаступництва (переходу прав юридичної особи) є сингулярне правонаступництво, за якого до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника.

Крім випадків, коли заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України), кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним його прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України) чи правонаступництва (пункт 2 вказаної частини), яке за змістом тієї ж частини є універсальним). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Тобто, правонаступництво прав чи обов`язків юридичної особи (кредитора або боржника) можливе і без правонаступництва юридичної особи у випадках заміни сторони у зобов`язанні.

У такому разі новий кредитор має підтвердити наявність підстав для переходу до нього від первісного кредитора певного обсягу прав, надавши відповідні докази.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Звертаючись з позовом, ТОВ «Глобал Спліт» посилалось на те, що є правонаступником первісного кредитора у Договорі ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» на підставі договору № 146 від 06 березня 2019 року про відступлення прав вимоги, згідно з яким до позивача перейшли права вимоги за кредитним договором№ ІКАРNАВG.228539.002, а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення.

На підтвердження цього позивач долучив до позовної заяви копію укладеного 06 березня 2019 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (Банк) та ТОВ «Глобал Спліт» (новий кредитор) договору № 146 про відступлення прав вимоги, відповідно до пункту 2.1 якого Банк відступив шляхом продажу Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору (а.с. 23-25). Крім того, позивачем була долучено до справи 3 аркуші Додатку № 1 до договору № 146 від 06 березня 2019 року (а.с. 26-28) з переліком боржників та договорів, із засвідченням Додатку, підписами представників сторін, які скріплені печатками, за яким до позивача перейшло право вимоги за окремими договорами кредиту та забезпечувальними договорами, серед яких відсутні прізвища відповідачів та укладені ними з первісним кредитором договори. Натомість, окремо наданий аркуш Додатку №1 до Договору № 146 від 06 березня 2019 року містить зазначення прізвища позичальника ОСОБА_2 та номера укладеного ним кредитного договору, а також поручителя ОСОБА_4 , але цей аркуш жодним чином не засвідчений.

Тому колегія суддів вважає, що позивачем в порушення вимог закону щодо розподілу обов`язку доказування не надано доказів того, що до нього в установленому законом порядку, на підставі договору про відступлення прав вимоги перейшли права вимоги за Договором та укладеним з метою його забезпечення договором застави. Отже відсутні підстави для стягнення на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованості за кредитним договором.

Щодо розміру заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідачів, колегія суддів виходить з наступного.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

На підтвердження розміру заборгованості, яку позивач просив стягнути з відповідачів, ТОВ «Глобал Спліт» надав лише довідку про стан кредитної заборгованості від 01 липня 2019 року (а.с. 4), яка містить чисельні показники заборгованості: загальний, основної заборгованості, заборгованості за відсотками, комісії та пені. Будь-яких відомостей щодо порядку та часу утворення вказаної заборгованості, механізму розрахунку, внесених позичальником суми на погашення заборгованості не відображені.

Між тим, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором і ці докази мають знаходитися у кредитора, в тому числі нового, до якого перейшли права та обов`язки попередника.

Суд першої інстанції на виконання обов`язків, покладених частиною 1 статті 13, частиною 1 статті 84 ЦПК України, задовольнивши клопотання представника відповідачів, ухвалою від 09 грудня 2019 року витребував у ТОВ «Глобал Спліт» докази, а саме: 1) розгорнутий витяг з кредитного рахунку № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_2 з обов`язковим відображенням, в тому числі періоду з грудня 2016 року по лютий 2017 року, з зазначенням руху коштів за всіма кредитними операціями, найменування кредитних операцій, із зазначенням сум нарахованих процентів, пені і штрафів та джерел їх погашення; 2) розгорнутий витяг з поточного рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 за кредитним рахунком № НОМЕР_3 з обов`язковим відображенням руху коштів, в тому числі і за період з грудня 2017 року по листопад 2018 року, із зазначенням найменування кожної банківської операції, сум та підстави списання власних коштів ОСОБА_2 з даного рахунку та подальший облік цих коштів з зазначенням відповідних рахунків; 3) договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором № IKAPNAIG.228539.002 від 14 лютого 2014 року.

Копія вказаної ухвали суду була направлена позивачу на поштову адресу та отримана останнім 28 грудня 2019 року, про що в матеріалах справи наявне зворотне поштове повідомлення (а.с. 75). Повторно копія ухвали направлена позивачеві на поштову адресу 28 липня 2020 року (а.с. 92) та отримана 17 серпня 2020 року (а.с. 99), а також на адресу його електронної пошти 24 червня 2021 року (а.с. 117, 118).

Проте позивач ухвали суду не виконав.

За такого суд першої інстанції був позбавлений можливості перевірити заявлені позивачем вимоги в частині обґрунтованості та правильності розрахунку заборгованості та відхилити заперечення відповідачів про погашення заборгованості.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду про недоведеність позовних вимог, оскільки він ґрунтується на повно та всебічно, на підставі наявних у справі доказів, встановлених судом обставинах справи, та відхиляє доводи апеляційної скарги.

З огляду на наведені вище у цій постанові висновки щодо порядку доведеності розміру заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі на належність і допустимість долучених до позовної заяви доказів такої заборгованості, оскільки надана позивачем довідка не містить розрахунку заборгованості як такого та відсутні докази на підтвердження механізму утворення такої заборгованості. Зазначення позивачем того, що позивач не заперечував факту укладання кредитного договору не свідчить про правильність розрахунку заборгованості за цим договором.

Колегія суддів відхиляє як хибні доводи про відсутність у позивача можливості скласти розрахунок заборгованості через ненадання документів при укладанні договору відступлення прав № 146, оскільки таке суперечить статті 517 ЦК України та вимогам статті 81 ЦПК України щодо розподілу обов`язку доказування.

Стосовно долучення нових доказів, то колегією суддів з урахуванням вимог статей 367, 83, 34 ЦПК України відповідне клопотання позивача було відхилено.

Щодо порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону, а саме не задоволено клопотання позивача про відкладення розгляду справи від 21 вересня 2021 року, то колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення такого клопотання, виходячи з того, що ухвала суду про витребування доказів була отримана позивачем ще 28 грудня 2019 року, а тому посилання на необхідність направлення запитів на її виконання 21 вересня 2021 року, майже через два роки, свідчить про порушення позивачем вимог статті 84 ЦПК України та недобросовісність позивача при використанні своїх процесуальних прав та виконанні обов`язків.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням положень матеріального права та вимог процесуального закону, колегія суддів в силу статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

З огляду на висновок суду про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції відсутні підставі для розподілу судових витрат, які покладаються на позивача.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» залишити без задоволення, рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повний текст постанови складений 06 липня 2022 року