ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-1248/11 Номер провадження 22-ц/814/1104/22Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2022 року

у справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Дудій Альони Ігорівни про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи - АКБ "Індустріалбанк", Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року адвокат Дудій А.І. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, застосованого відносно ОСОБА_1 ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 28 січня 2013 року.

В обґрунтування заяви вказувала, що заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24.02.2011 року у справі №2-12592/1 за позовом ПАТ АКБ «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 1217616,59 грн., 1 1700,00 грн. державного мита 120,00 грн., витрат по забезпеченню інформаційно-технічного процессу позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 січня 2013 року задоволено подання державного виконавця, з метою виконання рішення суду заборонено ОСОБА_1 виїжджати за межі України до виконання ним своїх зобов`язань.

Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, на даний час виконавче провадження з примусового виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави по справі № 2-12592/10 від 24 лютого 2011 року, перебуває в провадженні Шевченківського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ (м. Харків) ВП № 51026114.

Представник заявника вказувала, що ОСОБА_1 не уникає виконання рішення суду, а саме: з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2021 року щомісячно із заробітної плати заявника утримувались 20% згідно постанови ВП №51026114, за цей період було стягнуто боргу в сумі 43 429,26 грн., в т.ч. Індустріалбанк 39 497,72 грн. та виконавчий збір 3 931,54 грн.

Вказує, що з 20 лютого 2021 року заявник працює у ТОВ Медичний центр Рішон, заробітна плата за період з 20 лютого 2021 року по 30 вересня 2021 року складає 53 126,50 грн.

Разом з цим, заявник має на утриманні двох неповнолітніх дітей (один з яких є інвалідом) та доньку студентку, яка навчається на платній основі.

Зазначає, що огляду на тяжку життєву ситуацію, заявник не має фінансової можливості погасити всю заборгованість одразу і виконує рішення суду частинами.

Просила суд задовольнити заяву та скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, застосоване відносно ОСОБА_1 .

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2022 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Дудій Альони Ігорівни про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовлено.

З ухвалою місцевого суду не погодився заявник, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Вказує, що місцевим судом зроблено невірний висновок щодо доведеності факту його умисного ухилення від виконання рішення суду.

Зауважує, що ст.. 441 ЦПК України передбачено право суду на постановлення ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконання нею рішення суду за умови саме ухилення такої особи від виконання зобов`язання згідно рішення суду. Аналогічна норма, щодо підстав накладення такого обмеження закріплена у Законі України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну».

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2011 року у справі №2-12592/1 позовні вимоги ПАТ АКБ «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 1217616,59 грн., 1 1700,00 грн. державного мита, 120,00 грн. витрат по забезпеченню інформаційно-технічного процесу задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 січня 2013 року задоволено подання державного виконавця, та з метою виконання рішення суду заборонено ОСОБА_1 виїжджати за межі України до виконання ним своїх зобов`язань.

Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , знаючи про наявність в нього боргових зобов`язань, рішення суду до теперішнього часу не виконав.

При цьому судом встановлено, що продовжують існувати обставини умисного невиконання ОСОБА_1 зобов`язань перед стягувачем, покладених на нього судовим рішенням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язання за рішенням.

Так, ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність), спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Частиною 5 ст. 441 ЦПК України визначено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

При зверненні до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, та у доводах апеляційної скарги, боржник зазначав, що ним здійснювалось часткове виконання рішення протягом 2016-2021 років шляхом відрахувань із його заробітної плати 20% зарплати на виконання рішення суду. На підтвердження вказаних обставин боржник надав довідку ТОВ «МДЦ «Сучасні медичні технології» про здійснення відрахувань з 01.09.2016 року по 28.02.2021 року.

Разом з тим, саме по собі часткове виконання боржником рішення суду на суму 39497,72 грн., яка є незначною в порівнянні з розміром заборгованості, не свідчить про наявність підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, оскільки ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 січня 2013 року було постановлено обмежити у праві виїзду боржника до повного виконання ним своїх зобов`язань.

Враховуючи те, що судом вже було встановлено ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду, незначне здійснення ним погашення заборгованості після задоволення подання не свідчить про належне виконання ним своїх зобов`язань та не є підставою для скасування встановленого обмеження.

Заявником не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних обставин, що перешкоджають виконанню судового рішення.

Введення в Україні воєнного стану також не є безумовною підставою для задоволення заяви про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Також не може бути підставою для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон і заявлена боржником необхідність підвищувати свою професійну кваліфікацію.

Оскільки заявником не було надано доказів на підтвердження існування виключних обставин, за яких доцільним є скасування тимчасових заходів обмеження у праві виїзду за кордон, то підстави для скасування тимчасового обмеження відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального права і не може бути скасована з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючисьст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов