Ухвала

30 червня 2022 року

м. Київ

справа № 289/623/21

провадження № 61-2734ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року та рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Осички», Радомишльської міської ради Житомирської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, Радомишльська районна державна адміністрація Житомирської області, про включення до списків пайовиків, визнання права власності на земельну частку (пай) та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд включити її до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), як колишнього члена ПКСП ім. Несененка, визнати за нею право на земельну частку (пай) у землі, орієнтованим розміром 3 умовних кадастрових гектара за рахунок земель запасу в межах території Осичківської сільської ради Радомишльського району (Осичківського старостинського округу Радомишльської міської ради), яка перебуває у власності Радомишльської міської ради Житомирської області, а також зобов`язати Радомишльську міську раду Житомирської області надати їй дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Осичківського старостинського округу Радомишльської міської ради Житомирської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29 червня 1989 року вона була прийнята в члени колгоспу «Ленінський шлях» с. Осички Радомишльського району, який 05 жовтня 1991 року перейменовано на колгосп ім. Несененка, а 28 серпня 1992 створено приватно-колективне сільськогосподарське підприємство на базі колгоспу ім. Несененка. Позивач була членом ПКСП на базі колгоспу ім. Несененка в період розпаювання його земель, але в уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) включена не була, й відповідно сертифікат на право на земельну частку (пай) в колективній власності не отримала, тому змушена звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 про уточнення заявлених позовних вимог та заяву про поновлення та продовження строку звернення до суду залишено без задоволення, а уточнену позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач 09 листопада 2021 року подала апеляційну скаргу, яка ухвалою суду від 24 листопада 2021 року залишена без руху, оскільки до апеляційної скарги не було додано доказів щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Бойко В. В., на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року у цивільній справі на підставі частини четвертої статті 357 ЦПК України та пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

У лютому 2022 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року та на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2022 року заявнику поновлено строк на касаційне оскарження, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків касаційної скарги, а саме для надання документу, що підтверджує сплату судового збору, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, а також роз`яснено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання, поданого представником Бойком В. В. , про звільнення ОСОБА_1 ,від сплати судового збору за подання касаційної скарги на судові рішення. Продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору або доказів на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору та уточненої касаційної скарги.

На адресу суду надійшли матеріали на виконання вимог ухвал.

Заявник через представника подала клопотання про звільнення від сплати судового збору, в обґрунтування якого посилається на те, що розмір судового збору перевищує 5% її доходу за попередженій календарний рік. На підставі наведеного просить звільнити її від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Відповідно до вимог частини другої статті восьмої Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням, зокрема, звільнити від сплати судового збору за однією умови, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

З наданих ОСОБА_1 доказів вбачається, що дохід за попередній 2021 рік у неї відсутній.

Оскільки сума судового збору за подання цієї касаційної скарги перевищує 5% річного доходу скаржника за попередній календарний рік, то вказане свідчить про наявність підстав для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Разом із тим, за поданою касаційною скаргою не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Всупереч вимогам пункту 4 частини другої статі 392 ЦПК України скаржник не вказує постанову суду апеляційної інстанції, ухвалену за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, яку він вважає такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права чи неправильним застосуванням норм матеріального права.

В порушення пункту 6 частини другої статті 392 ЦПК України скаржником не заначено клопотання щодо дій, які слід вчинити суду касаційної інстанції за результатами касаційного перегляду оскаржуваної судових рішень відповідно до повноважень суду касаційної інстанції визначених положеннями статті 409 ЦПК України.

Всупереч вимогам пункту 8 частини другої статті 392 ЦПК України касаційна скарга не містить відомостей про дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції.

Разом із тим, касаційна скарга, в порушення вимоги частини 2 статті 389 та пункту 5 частини 2 статті 392 ЦПК України, не містить належним чином обґрунтувань підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

При цьому під порушенням норм матеріального та процесуального права розуміється певна (певні) норма (норми) певного закону (законів), у випадках передбачених частиною 2 статті 376 ЦПК України (порушення норм матеріального права) або здійснення процесуальних дій всупереч приписам процесуального закону (порушення норм процесуального права).

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини 2 статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 4 статті 389 ЦПК України з посиланням на частину 1 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 1 статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 3 статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Частиною першою статті 411 ЦПК України визначено такі підстави для касаційного оскарження: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою оскарження є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Отже, у касаційній скарзі повинно бути зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України та/або пункт ( абзац та/або пункт) статей 392 та/або 411 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) подачі цієї касаційної скарги та обґрунтування (мотивування) наявності цієї (цих) підстави (підстав).

За таких обставин, заявнику необхідно подати уточнену редакцію касаційної скарги, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України разом із копіями уточненої скарги відповідно до кількості учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про наявність підстав продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтями 17, 127, 260, 389, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров