Справа № 529/886/21
Провадження № 2/529/12/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Кириченко О.С.,

за участі секретаря судового засідання - Бурлиги Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька Полтавської області у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що 21 листопада 2020 року стосовно нього були складені поліцейськими Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції /далі - УПП в Полтавській області/ чотири протоколи про адміністративне правопорушення:

- інспектором взводу № 3 УПП в Полтавській області лейтенантом поліції Петля О.В. складено протокол серії ДПР18 № 118849 за ч. 4 ст. 130 КУпАП,

- інспектором взводу № 3 УПП в Полтавській області лейтенантом поліції Бондаренком В.О. складено протокол серії ДПР18 № 191062 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

- інспектором роти № 3 батальйону УПП в Полтавській області лейтенантом поліції Тертишною Л.А. складено протокол серії ДПР18 № 191061 за ст. 122-4 КУпАП,

- поліцейським взводу № 2 роти № 3 УПП в Полтавській області сержантом поліції Карпенком В.В. складено протокол серії ДПР18 № 191060 за ст. 124 КУпАП.

Позивач вказує, що постановою Київського районного суду м. Полтави від 05.02.2021 провадження у справі № 552/5521/20 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 122-4, ч. 1 ст. 130, ч. 4 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. ОСОБА_1 зазначає, що складення стосовно нього вказаних вище адміністративних протоколів, за результатами розгляду яких судом було закрито провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії поліцейських, які ініціювали складення цих протоколів. Позивач вказує, що у зв`язку із незаконними діями та прийнятими рішеннями поліцейських йому було завдано значних моральних страждань, які полягають у приниженні честі, гідності, переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків. ОСОБА_1 зазначає, що коли 21 листопада 2020 року прибули три екіпажі і поліцейські почали на нього складати протоколи за неіснуючі правопорушення, то це було для нього тяжким випробуванням. Несправедливість, з якою він зіштовхнувся, в подальшому порушила його ритм життя, оскільки він вважав поліцейських своїми захисниками, які можуть надати допомогу водію при виникненні проблем при керуванні транспортним засобом. Такі неправомірні дії поліцейських створили для нього в подальшому страх керування транспортним засобом, він постійно відчуває, що його нібито переслідує патрульний автомобіль з метою зупинки та покарання за неіснуючі правопорушення. Порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним, передбаченим статтями 3, 19 Конституції України, обов`язкам і завжди викликає негативні емоції.

Посилаючись на вказані вище обставини, позивач просив стягнути на його користь з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку грошові кошти в розмірі 10 500,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службових осіб органу державної влади Департаменту патрульної поліції солідарно.

Відповідно до ухвали судді Диканського районного суду Полтавської області від 01.11.2021 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 21.02.2022 задоволено клопотання представника позивача та замінено неналежного відповідача - Державну казначейську службу України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області на належного відповідача - Державну казначейську службу України.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Момот Т.Г. в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав суду клопотання про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності та без участі позивача. Представник позивача також надав суду заяву, в якій вказав, що 27 червня 2022 року отримав від ГУ ДКСУ в Полтавській області відзив на позов, надавати відповідь на цей відзив він не вбачає доцільним, так як вважає, що відзив подала особа, яка не є учасником справи. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Каліновська О.Г. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника цього відповідача. У цій заяві, представник відповідача просила при прийнятті рішення по справі врахувати раніше наданий відзив Департаменту патрульної поліції та пояснення його представника, надані у попередньому судовому засіданні. Вказала, що заперечує проти задоволення позову.

В обґрунтування раніше наданого Департаментом патрульної поліції відзиву на позов вказано, що сам позивач ОСОБА_1 21 листопада 2020 року заявив про ДТП та викликав на місце події патрульну поліцію. В ході опрацювання виклику, із пояснень очевидців, самого ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 було встановлено, що водієм автомобіля ЗАЗ 110557, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_1 . Сам ОСОБА_1 в розмові з патрульними вказав, що причетний до ДТП, покинув місце ДТП, а також вживав алкогольні напої, що підтверджується відеозаписом. Таким чином, в інспекторів поліції на момент події були всі підстави для складання протоколів у зв`язку із наявністю у діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень. Як вбачається з постанови Київського районного суду м. Полтави від 05.02.2021 у справі № 552/5521/20 ОСОБА_1 у судовому засіданні змінив показання, які надавав патрульним, і заявив, що правопорушень не вчиняв. Потерпілий ОСОБА_2 також надав інші пояснення, ніж ті, які надавав патрульним, та вказав про відсутність події ДТП. На основі цих показань суд і прийняв рішення щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень. Тобто, на момент самої події 21.11.2020 в інспекторів поліції були у наявності свідчення, які вказували про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, у зв`язку із чим і були складені відповідні адміністративні протоколи. Пізніше, у зв`язку із іншими наданими поясненнями в судовому засіданні, суд встановив відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень. Передбачити таку зміну пояснень чи якимось чином запобігти такій зміні поліцейські не могли. Тому, наявність постанови Київського районного суду м. Полтави не може слугувати доказом неправомірності дій інспекторів патрульної поліції на момент складання протоколів.

Посилання позивача на положення Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" є безпідставними, оскільки дія цього Закону не поширюється на співробітників Департаменту патрульної поліції, працівниками якого є інспектори, які складали протоколи про адміністративні правопорушення. Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували спричинення йому моральної шкоди та не доведено заявлений розмір моральної шкоди у сумі 10 500,00 грн. Дії інспекторів патрульної поліції щодо складення протоколів про адміністративні правопорушення не могли призвести до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, душевних переживань та страждань. Позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяних йому страждань внаслідок фізичного чи психічного впливу та причинного зв`язку між шкодою, на наявність якої посилається позивач, та діями інспекторів патрульної поліції.

Обов`язковою складовою настання моральної шкоди є протиправність дій її заподіювача. Всі дії інспекторів щодо складення протоколів про адміністративні правопорушення врегульовані нормами чинного законодавства, відтак є законними та вмотивованими. Будь-яких доказів на доведення протилежного позивачем не надано. Вищевказані обставини свідчать про відсутність неправомірних дій інспекторів УПП в Полтавській області ДПП стосовно позивача, які б могли завдати йому моральних страждань та переживань. Посилання позивача у позові на постанову Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 640/16169/17 не може братися судом до уваги, так як відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів має враховуватися саме остання правова позиція. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 21.10.2020 у справі № 312/262/18 дійшов висновку, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди". Таким чином, позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника Державної казначейської служби України. При цьому, у заяві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх безпідставністю. У відзиві на позовну заяву вказано, що до позивача жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП України, не було застосовано, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю його складу не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові ВС КЦС від 21.10.2020 у справі № 312/262/18. Позивачем не надано доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, протиправної поведінки заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вини.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 21 листопада 2020 року стосовно позивача ОСОБА_1 були складені поліцейськими Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Полтавській області) чотири протоколи про адміністративне правопорушення:

- інспектором взводу № 3 УПП в Полтавській області лейтенантом поліції Петля О.В. складено протокол серії ДПР18 № 118849 за ч. 4 ст. 130 КУпАП,

- інспектором взводу № 3 УПП в Полтавській області лейтенантом поліції Бондаренком В.О. складено протокол серії ДПР18 № 191062 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

- інспектором роти № 3 батальйону УПП в Полтавській області лейтенантом поліції Тертишною Л.А. складено протокол серії ДПР18 № 191061 за ст. 122-4 КУпАП,

- поліцейським взводу № 2 роти № 3 УПП в Полтавській області сержантом поліції Карпенком В.В. складено протокол серії ДПР18 № 191060 за ст. 124 КУпАП.

Як вбачається з відеозапису з бодікамери поліцейського, сам ОСОБА_1 в розмові з патрульними вказав, що був причетний до ДТП, покинув місце ДТП, а також вживав алкогольні напої.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2021 року провадження у справі № 552/5521/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 122-4, ч. 1 ст. 130, ч. 4 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю у його діях складу вказаних адміністративних правопорушень. Із змісту цієї постанови вбачається, що в судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав своєї вини у вчиненні правопорушень, свідок - потерпілий мотоцикліст ОСОБА_2 пояснив, що наїзду на нього іншого автомобіля не було, надані поліцейськими відеозаписи не відображали відомостей про вчинення ОСОБА_1 правопорушень, а містили лише відображення послідовності складення протоколів. Вказана постанова суду набрала законної сили 16 лютого 2021 року /а.с. 6/.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Статтями 2, 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Частиною третьою статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону № 266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17 (провадження № 61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21), від 20 грудня 2021 року у справі № 215/7147/20 (провадження № 61-14357св21).

Цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду (див. постанови Верховного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17 (провадження № 51-7588км18), від 18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02 (н.р.Б-7346/2-19)).

Суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Таким чином, в даному випадку підлягає застосуванню не висновок, що міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.10.2020 у справі № 312/262/18, на який у своїх відзивах на позов та в судовому засіданні посилалися представники відповідачів, а релевантний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) та останній правовий висновок Верховного Суду у справі щодо вирішення тотожного спору, а саме у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 грудня 2021 року у справі № 215/7147/20 (провадження № 61-14357св21).

У даній справі підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю у діях позивача ОСОБА_1 складу інкримінованих йому адміністративних правопорушень. Закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій є відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.

Наведене спростовує посилання представника відповідача Департаменту патрульної поліції у відзиві на позов та в судовому засіданні про те, що працівники поліції діяли щодо позивача в межах своїх повноважень, і відсутні будь-які докази визнання неправомірними дій останніх, як і докази завдання такими діями моральної шкоди позивачу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (Рисовський проти України, № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).

Враховуючи те, що здійснення провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження, відшкодування моральної шкоди у такому випадку здійснюється незалежно від вини та незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу до особи, відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, суд дійшов висновку, що позивачу ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди внаслідок протиправних дій та рішень службових осіб органу державної влади, а саме Департаменту патрульної поліції.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд відповідно до ст. 23 ЦК України враховує глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права, в свою чергу, суд також бере до уваги, що на час складання адміністративних протоколів, працівники патрульної поліції, враховуючи пояснення потерпілого та самого ОСОБА_1 , що зафіксовані на відео з бодікамер, мали підстави для складання відповідних протоколів стосовно позивача, проте в подальшому судовим рішенням було закрито провадження по справах про притягнення позивача до адміністративної відповідальності в зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, суд вважає з врахуванням всіх обставин справи, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково та стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Подібна правова позиція висловлена Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2021 у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не у резолютивній частині рішення суду.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що завдану позивачу ОСОБА_1 моральну шкоду внаслідок протиправних дій та рішень службових осіб органу державної влади Департаменту патрульної поліції у розмірі 2 000,00 грн слід стягнути з державного бюджету України.

Так як позивач звільнений від сплати судового збору за подачу вказаного позову до суду на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 2 270,00 грн слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 17, 81, 89, 141, 259, 263-265, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади - задовольнити частково.

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок протиправних дій та рішень службових осіб органу державної влади Департаменту патрульної поліції 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Судові витрати у справі у вигляді судового збору за подачу позову до суду в розмірі 2 270,00 грн компенсувати за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, юридична адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, .

Відповідач: Державна казначейська служба України, юридична адреса: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, .

Головуючий О.С. Кириченко