ПОСТАНОВА

Іменем України

18 січня 2022 року м. Кропивницький

справа № 405/1097/21

провадження № 22-ц/4809/102/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 липня 2021 року (суддя Іванова Л.А.).

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст звернення до суду

У лютому 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кузнєцов О.В. (діє на підставі ордеру серія КР № 115266 від 12.02.2021 року) в інтересах позивача звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом, в якому просить стягнути з державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» 360 000 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що в період з квітня 2001 року по червень 2019 року (з перервою) позивач ОСОБА_1 працював на посаді підземного електрослюсаря (в період з 2009 по 2013 роки) та підземного прохідника (в період з 2013 по 2019 роки) на шахті «Інгульська» Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», де виконував роботи в особливо важких та особливо шкідливих умовах праці. Стаж роботи на підприємстві в умовах впливу шкідливих факторів складає понад 14 років. Наказом № 347 о/с від 08.07.2019 року позивач був звільнений з роботи, у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, в порядку п.2 ст. 40 КЗПП України. Відповідно до медичного висновку №229 проведеного 04.02.2020 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», позивачу було встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова (L5, S1) та шийна (С6-С7) з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним сидромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ст.); хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст.) ЛН першого-другого ступеня. У зв`язку із заподіянням шкоди, позивач 19.05.2020 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% та встановлено третю групу інвалідності з 06.03.2020 року. Відповідно до висновку про умови та характер праці йому протипоказана робота в умовах тяжкої фізичної праці, вимушеної робочої пози, дії шуму, запиленості повітря, в несприятливих кліматичних умовах.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, так як він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває больові відчуття, а саме: слабкість, задишку, дихальний дискомфорт, що посилюється при незначному фізичному навантаженні, швидку втомлюваність, сухий, періодично з відходженням в`язкого жовтого мокротиння, кашель, тяжкість в грудній клітині, загальне нездужання, біль у хребті, що посилюється під час руху, фізичному навантаженні у суглобах верхніх та нижніх кінцівок. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці (36 років), систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає, що зі сторони Відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання роботодавцем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання, при цьому, при визначенні розміру моральної шкоди позивач виходив з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2021 року та оцінив розмір моральної шкоди в 60 місячних розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 360 000 грн. (60* 6 000, 00 грн.).

У відзиві на позовну заяву представник Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» - Пасічник І.В. зазначила, що доводи позивача щодо необхідності у постійному лікуванні та у потребі систематичної медичної допомоги не підтверджена жодним доказом. Зокрема, після 19.05.2020 року, після дати встановлення висновком МСЕК втрати професійної працездатності, працівником не підтверджено лікування жодного разу. Також, спростовується твердження позивача про те, що внаслідок професійного захворювання він не має можливості завести родину та мати дітей, оскільки згідно його особової картки № НОМЕР_1 при прийнятті на роботу він був неодружений. Висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. В матеріалах позовної заяви відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати, пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Таким чином, всупереч ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України зазначені вище обставини не знайшли свого підтвердження доказами, доданими до позовної заяви. Позивачем не підтверджена та не доведена вина відповідача в заподіянні професійного захворювання, оскільки під час працевлаштування він усвідомлював, що під час роботи на шахті буде піддаватися впливу шкідливих факторів, при цьому за час роботи у шкідливих умовах відповідач виконав всі законодавчі вимоги з мінімізації наявних на робочому місці шкідливих факторів, які іншими засобами неможливо уникнути. Крім того, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, позивач умисно тривалий час не повідомляв роботодавця про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я. 21.02.2020 року проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та згідно п. 20 Акту комісія прийшла до висновку, що осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не встановлено. Таким чином, вина підприємства в заподіянні професійного захворювання працівнику не підтверджена та не доведена. Щодо права на компенсацію за моральну шкоду представник відповідача зазначила, що зазначене право виникає в особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності. Так, відповідно до висновку Медико - соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 085671 від 19.05.2020 року позивачу встановлено III-тю групу інвалідності 60% втрати працездатності строком до 1 червня 2021, з яких: по діагнозу радикулопатія - 35%, хронічне обструктивне захворювання легень - 25%; потреба у медичній та соціальній допомозі: амбулаторне лікування, лікування в стаціонарі, санаторне лікування 1 раз на 3 роки. Тобто, даний факт спростовує зазначені доводи щодо необхідності в соціальній допомозі у реалізації побутових питань його життя та неможливості працевлаштуватися в зв`язку із хворобою та спростовує факт стійкої втрати працездатності, про який зазначає позивач. ОСОБА_1 не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена моральна шкода (не доведено склад правопорушення), наявність вини у виникненні профзахворювання, а також не наведено законодавчо обґрунтованого, правомірного розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові, на підставі чого, вимога про стягнення 360 000,00 грн, як компенсації моральної шкоди з ДП «СхідГЗК» є безпідставно завищеною та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості.

З огляду на зазначене, заявлено встановити суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню із умовного розрахунку за 1% втрати працездатності - 400 грн, тобто не більше 24 000 грн, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. Просила задовольнити позовну заяву частково та стягнути з ДП «СхідГЗК» на користь позивача ОСОБА_1 24 000 грн. з утриманням обов`язкових платежів (а.с.49-57).

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ленінського районного суду від 05 липня 2021 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я.

Стягнуто з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що доводи відповідача ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» щодо не вчинення підприємством протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з професійним захворюванням позивача є необґрунтованими, оскільки, в цьому конкретному випадку моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, та відсутність при цьому причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Доводи апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» подало апеляційну скаргу, згідно з якою просить рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 липня 2021 року скасувати в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 250000,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, з урахуванням практики Європейського суду у розмірі, що не перевищує розміру моральної шкоди, зазначеної рішенням Європейського суду від 27.07.2004 року по справі «Ромашов проти України», з урахуванням утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що при визначенні розміру грошового відшкодування судом першої інстанції не враховані обставини, що від дій відповідача не залежить наявність або відсутність на робочому місці позивача шкідливих виробничих факторів. Відповідач має виконати обов`язок із зменшення впливу шкідливих виробничих факторів на стан здоров`я працівника, і цю вимогу виконано відповідно до вимог Закону України «Про охорону праці» у повному обсязі.

Посилаючись на рішення Європейського суду від 27.07.2004 по справі «Ромашов проти України», за яким заявнику у відшкодування моральної шкоди в результаті виявлених порушень відносно нього присуджено 3000 євро, суд першої інстанції зазначає, що на його думку в даній справі підлягає застосуванню саме зазначене рішення Європейського суду.

Однак, при визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції визначив грошове відшкодування моральної шкоди, заподіяної профзахворюванням, у розмірі 250000,00 грн.

Суд першої інстанції також не звернув уваги, що предметом розгляду даної справи є відшкодування моральної шкоди заподіяної профзахворюванням. Відносини з відшкодування моральної шкоди заподіяної профзахворюванням, врегульовані ст. 237 1КЗпП України.

Судом першої інстанції до врегулювання спірних відносин не застосована жодна норма матеріального права.

Рух справи в апеляційному суді

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подана 09 вересня 2021 року, цивільна справа в провадження апеляційного суду надійшла 16 вересня 2021 року.

Ухвалою суду від 21 вересня 2021 року поновлено Державному підприємству «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» строк на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 липня 2021 року та залишено без руху зазначену скаргу.

Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву.

01 грудня 2021 року підготовчі дії у справі закінчено; справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 18 січня 2022 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказав, що вважає скаргу безпідставною, необгрунтованою та направленою на затягування процесу з метою уникнення відповідальності за заподіяну шкоду. Зазначає, що причинний зв`язок та вина відповідача у спричиненні моральних страждань позивачу є доведеними в ході розгляду справи. Більш того, відповідач визнавав позов частково в сумі 24 000,00 грн. Вважає, що судом першої інстанції належно оцінено всі подані сторонами докази, досліджено всі зазначені обставини, а тому ухвалено законне і обгрунтоване рішення (а.с.148-152).

Ухвалою суду від 18 січня 2022 року продовжено строк розгляду справи за апеляційною скаргою ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат».

Обставини, встановлені судом першої інстанції

ОСОБА_1 працював на шахті «Інгульська» Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» в період з 20.04.2001 року на посаді монтера колії 4-го розряду та 29.06.2005 року був звільнений за власним бажанням.

14.04.2009 року прийнятий на посаду підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування з повним робочим днем у підземних умовах по п`ятому розряду.

28.11.2013 року переведений учнем підземного прохідника, з повним робочим днем у підземних умовах; 02.06.2014 року переведений підземним прохідником з повним робочим днем у підземних умовах по шостому розряду.

01.12.2015 року переведений підземним прохідником з повним робочим днем у підземних умовах по сьомому розряду.

08.07.2019 року звільнений у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи п. 2 ст.40 КЗпП України.

Актом Форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.02.2020 року, затвердженого т.в.о. начальника Управління Держпраці в Кіровоградській області Заніздрою В.А., було встановлено, що професійне захворювання позивача ОСОБА_1 виникло за таких обставин: робота в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК», недосконалість технологічного процесу при виконанні професійних обов`язків. Незабезпечення з боку ДЗ «СМСЧ № 19 МОЗ України» своєчасного виявлення ранніх ознак гострих і хронічних профзахворювань та ненадання відповідних рекомендацій щодо подальшої роботи в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК» (п.17 Акту) (а.с.11-14).

Відповідно до п.18 зазначеного Акту причинами виникнення професійного захворювання позивача є: рівень фізичного перенавантаження, а саме: час перебування в незручній робочій позі складає до 47,7 % при нормі до 25 %, перебування в вимушеній позі складає до 12,8 % при нормі до 10 %, кількість вимушених (більше 30°) нахилів корпусу за зміну становить до 198 при нормі 51-100 відносяться до ІІІ класу 1 ступеню важкості трудового процесу. За показниками напруженості трудового процесу (особистий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою у нічну зміну III клас 2 ступінь напруженості трудового процесу. Запиленість повітря робочої зони: (концентрація пилу), у тому числі вміст вільного діоксид кремнію: до 2,4 мг/м3 при нормі 2,0 мг/м3. Підвищені та знижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони + 10,80С при нормі +17 + 260С., + 90С при нормі +15 + 260С.

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність хронічного професійного захворювання від 04.02.2020 року № 229, який виданий на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії від 04.02.2020 року № 229 ОСОБА_1 має діагноз вперше виявленого хронічного професійного захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів та періартрозу колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня). Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група А. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Працездатність: протипоказана робота в умовах тяжкої фізичної праці, вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату, підвищеного рівня пилу, шуму.

Згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААБ № 571322 від 19.05.2020 року ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності з 06.03.2020 року на строк до 01.06.2021 року. Причиною інвалідності є професійне захворювання. За висновком про умови та характер праці: протипоказана робота в умовах тяжкої фізичної праці, вимушена робоча поза, в умовах несприятливого мікроклімату, умовах впливу шуму, пилу.

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 085671 ОСОБА_1 19.05.2020 року визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% з 06.03.2020 року (а.с.28).

Довідкою МСЕК серії 12ААБ №575390 від 12.05.2021 року позивачу ОСОБА_1 при повторному огляді інвалідність встановлена на строк до 01.06.2023 року та за довідкою про результати визначення ступеня професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 085014 ОСОБА_1 від 12.05.2021 року залишено ступінь втрати професійної працездатності 60% .

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

У судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник ОСОБА_2 заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити, а рішення суду залишити без змін. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи, повідомлений належним чином (а.с.157). За положеннями статті 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач тривалий час працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача, при цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано характер професійного захворювання, відсоток втрати професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, період роботи у відповідача в шкідливих умовах праці, час та зусилля, необхідні для відновлення стану.

Так, судом встановлено, що у зв`язку з виникненням професійного захворювання позивач змушений постійно лікуватись, оскільки його системно турбує біль, слабкість, задишку, дихальний дискомфорт, що посилюється при незначному фізичному навантаженні, швидку втомлюваність, кашель, тяжкість в грудній клітині, біль у хребті, що посилюється під час руху, фізичному навантаженні у суглобах верхніх та нижніх кінцівок. Необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів.

У зв`язку з чим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеної судом до стягнення з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, період роботи відповідача в шкідливих умовах праці, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді відшкодування у розмірі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в оскаржуваному рішенні, а тому суд не встановив підстав для його скасування або зміни.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 липня 2021 року, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний