Справа № 521/2829/22
Провадження № 2/521/2544/22
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Бобуйка І.А.,
секретаря судового засідання - Підмазко Ю.І.,
09.02.2022 року позивач звервся до суду з вимогою про стягнення з відповідачок суми боргу у загальному розмірі 478 041, 98 грн. та судових витрат, посилаючись на такі обставини.
Згідно позовної заяви, 21.06.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 234/ФКВІП-07, за умовами якого останній було надано кредит у розмірі 115 000,00 дол. США строком погашення до 20.06.2022 року зі сплатою за користування кредитними коштами процентів з розрахунку 14,6 % річних. З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 21.06.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 234/ZФПOP-07.
30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банку» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком України, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанку» АТ «Дельта Банку» прав вимоги до боржників, АТ «Дельта Банку» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.
Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за кредитним договором № 234/ФКВІП-07 від 21.06.2007 року та договором поруки № 234/ДФПОР-07 від 21.06.2007 року.
Згідно позовної заяви, в подальшому, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань, 23 липня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено заочне рішення у справі № 521/7021/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 701 217,02 гривень, яким позовні вимоги було повністю задоволено. Таким чином, позивач стверджує, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним № 234/ФКВІП-07 від 21.06.2007 року дорівнює 1 701 217,02 гривень.
Згідно позовної заяви, 24 червня 2020 року проведено електронний аукціон №UA-EA-2020-06-l 2-000019-b за лотом № GL3N218065 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, які укладались з фізичними особами: 120 кредитних договорів, що забезпечені іпотекою. Переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс».
Згідно позовної заяви, 21 липня 2020 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір № 2292/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі № 236. За змістом пункту 14 Додатку № 1 до Договору № 2292/К про відступлення прав вимоги від 21.07.2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за кредитним договором № 234/ФКВІП-07 від 21.06.2007 року, іпотечним договором № 234/ZФКВІП-07 від 21.06.2007 року та договором поруки 234/ZФПОР-07 від 21.06.2007 року.
Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» вибуло з правовідносин, що виникли за кредитним, іпотечним та договором поруки що зазначені вище, а ТОВ «Консталт Солюшенс» набуло всіх прав кредитора та іпотекодержателя за основними договорами.
Позивач стверджує, що протягом всього часу з моменту винесення судового рішення, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безпідставно користувались та продовжують користуватись коштами, які належать до сплати ТОВ «Консалт Солюшенс», яке являється правонаступником - ПАТ «Дельта Банк», тому, позивач вимушений звернутись до суду з позовною заявою щодо стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошових коштів, у порядку статті 625 Цивільного кодексу України, а саме 3 % річних за прострочення виконання рішення суду по справі № 521/7021/14-ц та інфляційних втрат за період з 03 лютого 2019 року по 03 лютого 2022 року.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.03.2022 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31.05.2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено слухання справи по суті.
В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, в своїй позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, та вказав, що в разі неявки в судове засідання відповідача він не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачки в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомили, відзивів на позовну заяву не надавали.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 21.06.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 234/ФКВІП-07 за умовами якого останній було надано кредит у розмірі 115 000,00 дол. США строком погашення до 20.06.2022 року зі сплатою за користування кредитними коштами процентів з розрахунку 14,6 % річних. З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 21.06.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 234/ZФПOP-07.
Судом встановлено, що 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним танком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банку» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком України, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанку» АТ «Дельта Банку» прав вимоги до боржників, АТ «Дельта Банку» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.
Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за кредитним договором № 234/ФКВІП-07 від 21.06.2007 року та договором поруки № 234/ZФПОР-07 від 21.06.2007 року.
Судом встановлено, що в подальшому, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань, 23 липня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено заочне рішення у справі № 521/7021/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 701 217,02 гривень, яким позовні вимоги було повністю задоволено.
Таким чином, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним № 234/ФКВІП-07 від 21.06.2007 року дорівнює 1 701 217,02 гривень.
Судом встановлено, що 24 червня 2020 року проведено електронний аукціон №UA-EA-2020-06-l 2-000019-b за лотом № GL3N218065 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, які укладались з фізичними особами: 120 кредитних договорів, що забезпечені іпотекою, двома кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами, одним кредитним договором, що забезпечений іншою заставою та чотирьох беззаставних кредитних договорів. Переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс».
Судом встановлено, що 21 липня 2020 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір № 2292/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі № 236. За змістом п. 1 цього договору банк відступає новому кредитору належні банку права вимоги до боржників зазначених у Додатку № 1 Договору, в тому числі, права вимоги до право наступників боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами іпотеки, з урахуванням усіх змін, доповнені і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 Договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.
За змістом пункту 2 Договору, новий кредитор набуває усі права кредитора за основними договорами (кредитними, поруки, іпотеки толю», включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, право вимагати сплати неустойок, пені, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (індекс, 3,0% річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами, вимоги, які випливають із судових справ, у тому числі справ про банкрутство боржників, виконавчих проваджень щодо боржників тощо. Права кредитора за основними договорами перейшли до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги.
За змістом пункту 14 Додатку № 1 до Договору № 2292/К про відступлення прав вимоги від 21.07.2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за кредитним договором № 234/ФКВІП-07 від 21.06.2007 року, іпотечним договором № 234/ZФКВІП-07 від 21.06.2007 року та договором поруки 234/ФПОР-07 від 21.06.2007 року.
Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» вибуло з правовідносин, що виникли за кредитним, іпотечним та договором поруки що зазначені вище, а ТОВ «Консталт Солюшенс» набуло всіх прав кредитора та іпотекодержателя за основними договорами.
Крім того, 16.03.2021 року постановою Одеського апеляційного суду, залишеною без змін Постановою Верховного Суду від 29.11.2021 року по справі № 521/7021/14-ц, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони виконавчого провадження - задоволено; замінено сторону стягувача - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Малиновським районним судом м. Одеси у справі № 521/7021/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Отже, судом встановлено, що борг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед правонаступником ПАТ «Дельта Банк» - ТОВ «Консалт Солюшенс», в розмірі 1701 217,02 гривень, що встановлений рішенням Малиновського районного судом м. Одеси по справі № 521/7021/14-ц від 23 липня 2014 р. є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права.
Суд звертає увагу відповідачок, що таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням.
За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті У країни чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-п.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України, у конструкції Цивільного кодексу України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер.
Таким чином, у статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.
Суд звертає увагу відповідачок, що за змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Судом встановлено, що у даному випадку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають невиконане грошове зобов`язання перед позивачем у розмірі 1 701 217,02 гривень, що підтверджується вищезазначеним рішенням суду.
Згідно з правилом частин першої та другої статті 14 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
У частині першій статті 273 ЦПК України сформульоване правило, за змістом якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Враховуючи те, що рішення Малиновським районним судом м. Одеси по справі № 521/7021/14-ц від 23 липня 2014 р. не оскаржувалось в апеляційному поряду - таке рішення набрало законної сили та набуло статусу обов`язкового до виконання для сторін справи.
Суд роз`яснює, що з огляду на те, що відповідачки порушили грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.
Також, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до пункту 91 постанови Великої палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно із вимогами статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
У зв`язку із викладеним, суд вважає правомірним звернення позивача до суду із вимогою про стягнення з відповідачок заборгованості за період з 03 лютого 2019 року по 03 лютого 2022 року.
Так, судом встановлено, що за зазначений період, розмір грошових коштів, що підлягають стягненню за користування кредитними коштами склав 478 041,98 гривень, включаючи суми:
-324 932,45 гри. - інфляційних втрат кредитора;
-153 109,53 гри. - 3 % річних за користування коштами.
Враховуючи все вищевказане, беручи до уваги чинне законодавство, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Судом встановлено, що позивач за позовні вимоги майнового характеру сплатив судовий збір у розмірі 7170,64 гривні, що підтверджується квитанцією №98 від 21.02.2022 року.
Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 7170 гривень 64 копійок підлягають стягненню з відповідачок на користь позивача.
Згідно п. 1 ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України,судові витрати складаються з судового збору та витрат,пов`язаних з розглядом справи. До витрат,пов`язаних з розглядом справи,належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати,пов`язані з правничою допомогою адвоката,несуть сторони,крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічний висновок викладено в постанові ВП ВС від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.
Враховуючи все вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги яка стосується стягнення на корить позивача з відповідачок судових витрат на правову допомогу.
Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 625, 629, 1050, 1054, Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 49, 258, 259, 263, 264, 265, 280, 284, 288, 289, 354Цивільного процесуального кодексу України, СУД
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку у тридцятиденний строк. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
СУДДЯ: Бобуйок І.А.