Справа № 649/1070/19
Провадження № 2/761/2675/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Притула Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання неправомірними дій та зобов`язання надати інформацію, відшкодування моральної шкоди, завданої споживачу, -

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2019 року до Великолепетиського районного суду Черкаської області надійшла зазначена позовна заява.

05.10.2020 року справа надійшла до Шевченківського районного суду м.Києва за підсудністю та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2020 року передано судді Притулі Н.Г.

В позовних вимогах позивач просить:

-визнати неправомірними дії відповідача щодо не надання інформації позивачу;

-зобов`язати відповідача надати позивачу інформацію:

-що підтверджує чи спростовує факт укладання між сторонами правочинів, згідно яких позивачу надавалися кредитні кошти;

- про закриті та діючі кредитні договори (договори позики) між сторонами;

- копії договорів, що укладалися в письмовій та/чи електронній формі між сторонами;

- довідку по кожному із укладених в письмовій та/чи електронній формі договорів між сторонами, що міститиме інформацію про дату та суму виданих кредитних коштів, дати та суму погашень за кожним договором з розмежуванням на тіло кредиту, відсотки, штрафні санкції (у разі їх застосування). Дана інформація може бути також надана у формі виписки;

- довідки про відсутність заборгованості за закритими договорами, укладеними між сторонами;

- розрахунок заборгованості за діючими письмовими та/чи електронними договором, укладеним між сторонами;

-зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.

Вимоги обгрунтовані тим, що позивач неодноразово укладав договори з відповідачем та звернувся до відповідача із запитом про надання інформації по договорах. Однак відповідач з різних причин не надавав відповіді. А тому на підставі положень ст.5 Закону України «Про інформацію», ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звернувся до суду з цим позовом для захисту власних прав.

04.11.2019 року до Великолепетиського районного суду Черкаської області надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що позивач не звертався до відповідача за отриманням інформації та копій документів. До Товариства тричі звертався адвокат Матвіїв Є.І. з адвокатськими запитами на підставі Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Таким чином дана справа не про порушення прав споживача, а про порушення прав адвоката.

Крім того, представник зазначає, що адвокатські запити Матвіїв Є.І. не відповідають вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» - відповідач не мав права надавати адвокату інформацію з обмеженим доступом.

Представник відповідача зазначає, що позивачем не обгрунтований розмір моральної шкоди та не підтверджений жодними доказами. Ненадання інформації з обмеженим доступом адвокату Матвіїв Є.І. моральної шкоди ОСОБА_1 не завдало.

18.11.2019 року до Великолепетиського районного суду Черкаської області надійшла відповідь позивача на відзив відповідача в якому представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог так як у відповідності до вимог ЦК України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат звернувся із запитами в інтересах позивача для реалізації права позивача на одержання інформації.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 08.10.2021 року було відкрито спрощене провадження без виклику сторін.

Після отримання ухвали про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на заявлені вимоги не направив.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши надані суду докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Як встановлено судом, 12.04.2019 року адвокат Матвіїв Є.І. в інтересах ОСОБА_1 звернувся із адвокатським запитом до ТОВ «Споживчий центр» та просив надати наступну інформацію:

-що підтверджує чи спростовує факт укладання між сторонами правочинів, згідно яких позивачу надавалися кредитні кошти;

- про закриті та діючі кредитні договори (договори позики) між сторонами;

- копії договорів, що укладалися в письмовій та/чи електронній формі між сторонами;

- довідку по кожному із укладених в письмовій та/чи електронній формі договорів між сторонами, що міститиме інформацію про дату та суму виданих кредитних коштів, дати та суму погашень за кожним договором з розмежуванням на тіло кредиту, відсотки, штрафні санкції (у разі їх застосування). Дана інформація може бути також надана у формі виписки;

- довідки про відсутність заборгованості за закритими договорами, укладеними між сторонами;

- розрахунок заборгованості за діючими письмовими та/чи електронними договором, укладеним між сторонами.

Запит направлений засобами поштового зв`язку та 15.04.2019 року отриманий відповідачем.

Листом від 16.04.2019 року за №404 ТОВ «Споживчий центр» відмовило в наданні інформації, оскільки документи оформлені із порушенням норм чинного законодавства України - ордер доданий до запиту не відповідає вимогам п.14 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 року №36 (із наступними змінами і доповненнями).

Представник позивача та відповідач не надали суду копію ордеру, який був наданий до адвокатського запиту, тому суд позбавлений можливості встановити відповідність ордеру вимогам Положення про ордер адвоката.

Аналогічний запит був направлений адвокатом позивача відповідачу 06.05.2019 року.

Листом від 10.05.2019 року за №483 ТОВ «Споживчий центр» надало відповідь про відмову в наданні інформації оскільки запит містить вимогу про розкриття персональних даних та інформації з обмеженим доступом, а саме: конфіденційної інформації про особу, згода якої не отримана.

В подальшому, аналогічний запит був направлений адвокатом позивача відповідачу 27.05.2019 року.

Листом від 03.06.2019 року за №571 ТОВ «Споживчий центр» надало відповідь в якій також відмовлено в наданні інформації з тих підстав що запит містить вимогу про розкриття інформації з обмеженим доступом однак у відповідності до ч.2 ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» на адвокатський запит не надається інформація з обмеженим доступом. Також з посиланням на п.1 та 9 договору про надання правової допомоги №2019/04/К-Ф від 12.04.2019 року, який доданий до запиту, відповідач зазначив що доручення Товариству не надано, що унеможливлює визначення чи діє договір станом на теперішній час.

Сторони не надали суду копію договору про надання правової допомоги (який був наданий до адвокатського запиту), тому суд позбавлений можливості оцінити зазначене у відповіді на запит.

Представник позивача не оскаржував дії відповідача до відповідної ради адвокатів регіону щодо ненадання відповіді на звернення як адвоката та можливості складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.212-3 КУпАП, що свідчить із його згодою із такими відповідями.

Крім того, при зверненні до суду з позовом в позовній заяві представник позивача не вказувала на порушення з боку відповідача положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при наданні відповідей на адвокатські запити.

В той же час, стаття 5 Закону України «Про інформацію» визначає, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частина 4 статті 8 Закону України «Про інформацію» визначає, що право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб`єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом.

Згідно з положеннями статті 11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 20 Закону України «Про інформацію» передбачає, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Згідно із статтею 21 Закону України «Про інформацію», інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

Крім того, стаття 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Частина 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що кріміншихвипадківпорушень прав споживачів, якіможуть бути встановлені та доведенівиходячи з відповіднихположеньзаконодавства у сферізахисту прав споживачів, вважається, що для цілейзастосуванняцього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживачавважаються в будь-якомуразіпорушеними, зокрема,якщо:

5) будь-яким чином (крімвипадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержаннянеобхідної, доступної, достовірної та своєчасноїінформації про відповіднупродукцію;

В той же час, ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Як вбачається з копій адвокатських запиті, адвокат посилається в їх текстах лише на вимоги Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У пункті 3.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду №10 від 26 вересня 2016 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», зазначено, що відносини щодо внесення і розгляду адвокатського запиту врегульовано статтею 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність, а тому відповідні положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» не поширюються на відносини між адвокатом та розпорядником інформації.

Для початку слід звернути увагу на те, що і адвокатський запит і запит на інформацію стосуються отримання інформації, яка є заздалегідь зафіксованою. Тобто у цьому випадку не йдеться про створення нової інформації, а лише про надання інформації (копій документів, витягів з них, інформації, зафіксованої іншим способом) яка вже (або відповідно до обсягу повноважень - повинна бути) у розпорядженні відповідного органу. Про це говорить і стаття 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», яка передбачає, що публічною є «відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація», і стаття 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», частина 3 якої передбачає, що «адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства».

Стаття 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає. що адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

В той же час, частина 3 зазначеної статті зазначає, що відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Тобто якщо адвокатові чи пересічному громадянинові необхідно отримати інформацію, якої ще не створено (наприклад, щодо ситуації, яка щойно відбулася та стосується прав та законних інтересів, які були порушені стосовно саме цього громадянина), краще скористатися інструментами, передбаченими Законом України «Про звернення громадян», а саме - подати скаргу, клопотання, пропозицію тощо.

Однією з переваг інформаційного запиту (поданого в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації») у щоденній роботі є те, що для отриманні інформації у відповідь на інформаційний запит немає необхідності обґрунтовувати потребу в ній для якихось конкретних цілей. У пункті 9.6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду №10 від 26 вересня 2016 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», зазначено «При вирішенні питання щодо того, чи надавати інформацію у відповідь на запит, будь-який розпорядник інформації повинен акцентувати увагу не на особі запитувача чи обставинах його життя, а виходити з того, що така інформація розкривається необмеженому колу осіб.»

Разом з тим, у випадку, коли адвокат подає адвокатський запит (в порядку статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») йому слід не просто послатися на необхідність цієї інформації для його роботи, як адвоката, але й підтвердити за допомогою копії ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, що така інформація потрібна йому для захисту конкретного клієнта у конкретній справі.

Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України у рішенні від 20.01.2012 року №2-рп/2012 роз`яснив, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Представник позивача не надав суду доказів, що ОСОБА_1 в порядку, передбаченому Договором про надання правової допомоги надав доручення адвокату на звернення до відповідача щодо отримання інформації за кредитними договорами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того варто зауважити, що позивач не був позбавлений можливості самостійно звернутись до відповідача із запитом про надання інформації, або в порядку,передбаченому Договором про надання правової допомоги надати письмове доручення адвокату на отримання інформації, що зазначена в адвокатських запитах.

Щодо заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди варто зазначити наступне.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Закон пов?язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи.

Стаття 23 ЦК України встановлює, яку форму може набувати моральна шкода, та в яких випадках вона може бути заподіяна особі. Перелік не має вичерпного характеру.

Пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснює, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених положеннями Цивільного кодексу України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Позивач не надав суду доказів що йому спричинена моральна шкода внаслідок ненадання відповіді на адвокатські запити.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що адвокат зверталась до відповідача із адвокатськими запитами у відповідності до положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а не на підставі Закону України «Про інформацію», п озивачем не доведено заявлені вимоги належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.77-81, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання неправомірними дій та зобов`язання надати інформацію, відшкодування моральної шкоди, завданої споживачу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г.Притула