Ухвала

Іменем України

08 липня 2022 року

м. Київ

справа № 723/1350/21

провадження № 61-5628ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», яка підписана представником Чередніченком Максимом Миколайовичем, на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2022 року у складі судді: Дячук О. О., та постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 травня 2022 року у складі колегії суддів: Лисака І. Н., Височанської Н. К., Перепелюк І. Б., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 26 березня 2015 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №50012888, згідно якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 728 688,75 грн та 227 350,90 грн за умовами додаткового кредиту строком на 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24,90 % на рік, які відповідно до пункту 2.3. Загальних умов є змінними з метою купівлі автомобіля марки VW LNF Crafter GP 35 Kasten LR UH HD, шасі № НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , 2015 року випуску та оплати страхових платежів.

Згідно умов кредитного договору між ПАТ СК «УНІКА» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті №245002/4098/0002388 від 26 березня 2015 року.

На виконання умов кредитного договору та договору страхування позивач сплачував страхові платежі страховику на користь відповідача, проте в порушення пункту 10.10.3 Загальних умов повернення додаткового кредиту позичальником в повному обсязі в строки, встановлені графіком погашення кредиту, не було здійснено. Невиконання відповідачем своїх обов`язків з оплати чергових платежів з повернення кредиту призвело до виникнення заборгованості у розмірі 35 382,42 грн, а також нараховано 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати періодичних платежів за кредитом в розмірі 1 269,40 грн; інфляційних втрат в розмірі 2 547,53 грн; пені, нарахованої у зв`язку з простроченням сплати періодичних платежів у розмірі 3 530,16 грн.

Крім того, невиконання відповідачем своїх обов`язків з оплати платежів з повернення додаткового кредиту призвело до виникнення заборгованості у розмірі 49 061,75 грн, з яких: 40 914,34 грн заборгованість з оплати періодичних платежів за додатковим кредитом, 1 392,87 грн 3% річних, 2 827,54 грн інфляційні втрати, 3 926,99 грн пеня.

05 квітня 2018 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу (повідомлення) вих. №50012888 від 16 березня 2018 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 458 292,41 грн, що складається з: достроково невиплаченої суми кредиту у розмірі 386 628,40 грн; несплачених чергових платежів у розмірі 70 193,49 грн; штрафних санкцій згідно пункту 8.3 Договору у розмірі 1 470,52 грн та повідомлено про штраф у розмірі 20% від суми кредиту в розмірі 145 737,75 грн у разі несплати вказаної суми на протязі 30 календарних днів. Відповідач не виконав вимогу про дострокове погашення кредиту.

ТОВ «Порше Мобіліті» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь

заборгованість за кредитним договором № 50012888 від 26 березня 2015 року у розмірі 673 121,12 грн;

витрати пов`язані з розглядом справи.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2022 року позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість в розмірі 158 633,89 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не в повному обсязі було сплачено кредит по страхових виплатах внаслідок чого виникла заборгованість. 16 березня 2018 року позивач змінив умови кредитування щодо строку та 05 квітня 2018 року направив на адресу відповідача вимогу про повернення кредиту. В силу вимог статей 526, 626, 629, 638, 1046 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані та з урахуванням наданого відповідачем розрахунку і сплачених останнім сум на погашення кредиту підлягають частковому задоволенню в розмірі 158 633,89 грн, що відповідає залишку заборгованості. В частині відмови в задоволенні вимог пені та штрафу суд першої інстанції вказав, що матеріали справи не містять обставин, які б свідчили про зупинення, перерив або про наявність підстав для поновлення позовної давності щодо стягнення пені та штрафу, клопотань щодо поновлення даного строку позивач також суду не заявляв. Тому заява представника відповідача про застосування позовної давності до вимоги про стягнення пені та штрафу підлягає задоволенню.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 26 травня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково. Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2022 року в частині визначення суми боргу за невиконання кредитних зобов`язань за договором № 50012888 від 26 березня 2015 року, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 і витрат на правничу допомогу, змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за невиконання кредитних зобов`язань у розмірі 159 912,42 грн, три відсотки річних у розмірі 4 144,65 грн та інфляційних втрат у розмірі 9 321,20 грн станом на 15 березня 2021 року. Змінено рішення в частині розподілу витрат на правничу допомогу та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» витрати на правничу допомогу, понесену в суді першої інстанції, в розмірі 3 864,00 грн. Рішення в частині відмови в задоволенні стягнення неустойки (штрафу та пені) залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що в пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, направивши вимогу ОСОБА_1 , датовану 16 березня 2018 року, про дострокове повернення кредиту ТОВ «Порше Мобіліті» змінило строк кредитування та визначило у суму заборгованості, що підлягала поверненню протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу. Апеляційний суд зазначив, що матеріали справи не містять відомостей отримання відповідачем вказаної вимоги, однак і не містить заперечень з боку останнього щодо отримання такої, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Так, як ТОВ «Порше Мобіліті» 16 березня 2018 року прийнято рішення про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, то з 17 березня 2018 року кредитором втрачено право нараховувати відсотки за умовами кредитного договору.

При визначенні суми заборгованості, апеляційний суд виходив з того, що вимога від 16 березня 2018 року свідчить, що ТОВ «Порше Мобіліті» вимагало сплатити на їх користь заборгованість по сумі кредиту в розмірі 386 628,40 грн та несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та простроченої суми основного боргу) в розмірі 70 193,49 грн, а також штрафні санкції в розмірі 1 470,52 грн. Оскільки позивачем заявлено вимоги з підстав статті 625 ЦК України, з чого й виходить суд апеляційної інстанції та наводить свої розрахунки, так як позивач подав розрахунок заборгованості по умовам договору, умови якого перестали діяти, а відповідач не спростував заборгованість наведену у достроковій вимозі по сумам 386 628,40 грн та 70 193,49 грн, то указана заборгованість в сукупності складає 456 821,89 грн. Отже, в період збігу 30 днів з прийняття 17 березня 2018 року рішення про припинення дії умов кредитного договору (виникнення прострочення зобов`язання) по 04 травня 2020 року (дата погашення суми кредиту в розмірі 345 531,46 грн) на суму боргу 456 821,89 грн заборгованість з 3% річних склала 29 271,83 грн та інфляційні втрати склали 54 732,58 грн, що в загальному станом на 04 травня 2020 року склало 540 826,30 грн. ОСОБА_1 після припинення дії умов кредитного договору було сплачено проценти за користування кредитом: 01 жовтня 2019 року у сумі 5 897,07 грн; 01 листопада 2019 року у сумі 5 897,07 грн; 02 грудня 2019 року у сумі 5 897,07 грн; 03 січня 2020 року у сумі 5 897,07 грн; 03 лютого 2020 року у сумі 5 897,07 грн; 02 березня 2020 року у сумі 5 897,07 грн; 04 травня 2020 року ОСОБА_1 сплатив 345 531,46 грн, що в сукупності склало 380 913,88 грн, чим зменшив суму загальної заборгованості по кредиту до 159 912,42 грн. Суд апеляційної інстанції наголосив, що оскільки наведені платежі 6 разів по 5 897,07 грн (35 382,42 грн) у зазначені вище періоди були меншими за сум основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат, тому були обраховані разом зі сплатою суми за погашення кредиту в розмірі 345 531,46 грн. Таким чином, з відповідача на користь ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає стягненню заборгованість по сумі кредиту 159 912,42 грн, 3% річних за період (з 05 травня 2020 року по 15 березня 2021 року) у розмірі 4 144,65 грн та інфляційні втрати за період (з 05 травня 2020 року по 15 березня 2021 року) у розмірі 9 321,20 грн.

При залишенні без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні стягнення неустойки (штрафу та пені) суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки відповідач 16 березня 2018 року звернувся до позивача з вимогою про дострокове повернення кредиту, з вказаної дати розпочався відлік строку позовної давності на стягнення з останнього штрафних санкцій - неустойки (штрафу та пені), а до суду позов подано лише 15 березня 2021 року, тобто з пропуском позовної давності, у зв`язку з чим з урахуванням заяви сторони відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні таких вимог. При цьому, апеляційний суд зазначив, що не бере до уваги сплачені ОСОБА_1 страхові платежі, оскільки вони були передбачені іншим договором №245002/4098/0002388 від 26 березня 2015 року добровільного комплексного страхування на транспорті, укладеного між ПАТ «СК «Уніка», ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті». Окрім цього, суд апеляційної інстанції зазначив, що заперечення ОСОБА_1 щодо отримання грошових коштів за договором додаткового кредиту та його укладення є безпідставними, оскільки сума 227 350,90 грн була обумовлена в кредитному договорі № 50012888 від 26 березня 2015 року, Загальними умовами кредитування, що складали на час його укладення договір між сторонами й були реалізованими.

ТОВ «Порше Мобіліті» 24 червня 2022 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Чередніченком М. М., на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 травня 2022 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову і ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у цій частині.

Підставою касаційного оскарження судових рішень ТОВ «Порше Мобіліті» у касаційній скарзі зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування статей 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, викладених у постановах Верховного Суду: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12; від 14 квітня 2021 року у справі № 756/14398/18; від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц. Окрім цього, у касаційній скарзі міститься посилання на те, що суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України). ТОВ «Порше Мобіліті» у касаційній скарзі зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували, що після направлення позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту, у останнього виник обов`язок повернути позивачу всю суму кредиту. В межах цієї справи суди взагалі не розмежовували заборгованість по періодичним платежам та заборгованість з дострокового повернення всієї суми кредиту, а також неправильно застосували статтю 625 ЦК України і нарахували інфляційні втрати та 3 % річних не на ті складові, які потрібно було і не за той період. Окрім цього, судами не було ураховано висновки Верховного Суду, викладених у постановах: від 09 жовтня 2019 року у справі № 310/9979/15-ц; від 30 жовтня 2019 року у справі № 758/6565/16-ц; від 03 липня 2019 року у справі № 204/2217/16-ц. Суд першої інстанції зробив невірний розрахунок заборгованості відповідача, не урахував, що відшкодування страхових платежів за кредитним договором ніяким чином не залежить від направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення строкових платежів. Тобто, після направлення вимоги, у відповідача залишається обов`язок здійснювати відшкодування страхових платежів. Суди взагалі не дослідили такої складової, як заборгованість за додатковим кредитом, що свідчить про те, що докази у справі та розрахунок заборгованості не досліджені належним чином, що є порушенням статей 13, 76, 77, 81, 263 ЦПК України. Судами не ураховано, що сплачені відповідачем кошти після отримання вимоги, не були спрямовані на погашення заборгованості з дострокового погашення всієї суми кредиту (тіла кредиту), оскільки тіло кредиту у відповідності до вимог законодавства покривається в останню чергу. Відповідачем було правильно зазначено, що кошти, сплачені ним в період з 27 березня 2018 року до 18 вересня 2019 року були спрямовані на погашення відсотків та страхових платежів. Проте, із указаних сум не було спрямовано коштів на погашення дострокового повернення кредиту. Тобто, суди необґрунтовано зменшили суму основного боргу, віднявши з неї сплачені кошти, оскільки сума основного боргу погашається у дванадцяту чергу і коштів, отриманих від відповідача недостатньо для погашення основної суми кредиту. Суди не дослідили розрахунок, наданий позивачем, у якому зазначено, куди були розподілені кошти, не надали оцінки щодо того, чому вважають, що кошти розподілені не у відповідності до умов договору. Суд апеляційної інстанції лише взяв суму із вимоги від 16 березня 2018 року і відняв із указаної суми суму сплачених відповідачем коштів.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що 26 березня 2015 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №50012888, згідно якого сума кредиту склала 728 688,75 грн та сума додаткового кредиту склала 227 350,90 грн, строком на 60 місяців зі сплатою 24,90 % на придбання автомобіля VW LNF Crafter GP 35 Kasten LR UH HD, шасі № НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , 2015 року. Сторонами також було підписано загальні умови кредитування (додаток до Кредитного договору № 50012888 від 26 березня 2015 року) та погоджено графік погодження кредиту.

Згідно умов кредитного договору №50012888 від 26 березня 2015 року договір між сторонами складають цей кредитний договір, загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами у відношенні кредиту.

В Загальних умовах кредитування передбачено, що:

розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в українських гривнях на день укладання кредитного договору та зазначається у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору (пункт 1.3.1 Загальних умов кредитування);

за використання кредиту в межах встановленого терміну кредитування позичальник сплачує компанії проценти за процентною ставкою (фіксованою або змінною), визначеною у кредитному договорі (пункт 2.1 Загальних умов кредитування);

нарахування процентів здійснюється щомісячно, відповідно до графіка погашення кредиту. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається з 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на суму кредиту, яка залишається неповернутою, відповідно до графіку погашення кредиту. При цьому проценти не нараховуються за період з дати отримання кредиту і до першого календарного дня наступного місяця (пункт 2.4 Загальних умов кредитування);

визначено дострокове повернення за ініціативою позичальника. Позичальник має право в будь-який час повернути достроково кредит та додатковий кредит у повному обсязі або у частині (пункт 3.1. Загальних умов кредитування);

сторони погоджуються, що порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць (пункт 3.2.1. Загальних умов кредитування);

у випадку повного дострокового повернення кредиту позичальник зобов`язаний повернути у повному обсязі фактично отриманий додатковий кредит разом з несплаченою сумою процентів та штрафних санкцій, якщо такі підлягають застосуванню (пункт 3.5. Загальних умов кредитування);

у разі неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобов`язань за кредитним договором, компанія має право вживати необхідних, на його розсуд, заходів для забезпечення прав компанії, в тому числі, але не виключно, направляти повідомлення, іншим чином контактувати з позичальником. Витрати компанії на такі дії підлягають відшкодуванню позичальником у повному обсязі (пункт 6.3. Загальних умов кредитування);

у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за фактичний строк користування кредитом та/або додатковим кредитом (пункт 8.1. Загальних умов кредитування);

погоджено, що у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у статті 3.3. договору, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20% від суми кредиту (пункт 8.2. Загальних умов кредитування).

26 березня 2015 року між ПАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті.

Згідно рахунків-фактур: № 00441182 від 24 вересні 2019 року ОСОБА_1 сплатив відшкодування страхових платежів у розмірі 4 547,02 грн; № 00442806 від 01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 сплатив проценти за користування кредитом у розмірі 5 897,07 грн; № 00443043 від 11 жовтня 2019 року ОСОБА_1 сплатив відшкодування страхових платежів у розмірі 4 547,02 грн; № 00444799 від 01 листопада 2019 року ОСОБА_1 сплатив проценти за користування кредитом 5 987,07 грн; № 004450578 від 21 листопада 2019 року ОСОБА_1 сплатив відшкодування страхових платежів у розмірі 4 547,02 грн; 02 грудня 2019 року ОСОБА_1 сплатив проценти за користування кредитом 5 987,07 грн; № 00446801 від 11 грудня 2019 року ОСОБА_1 сплатив відшкодування страхових платежів у розмірі 4 547,02 грн; № 00448079 від 03 січня 2020 року ОСОБА_1 сплатив проценти за користування кредитом 5 987,07 грн; № 00448659 від 15 січня 2020 року ОСОБА_1 сплатив відшкодування страхових платежів у розмірі 4 547,02 грн; № 00449421 від 03 лютого 2020 року ОСОБА_1 сплатив проценти за користування кредитом 5 987,07 грн; № 00450343 від 05 лютого 2020 року ОСОБА_1 сплатив відшкодування страхових платежів у розмірі 4 547,02 грн; № 00451954 від 02 березня 2020 року ОСОБА_1 сплатив проценти за користування кредитом 5 987,07 грн; № 00452156 від 11 березня 2020 року ОСОБА_1 сплатив відшкодування страхових платежів у розмірі 4 547,02 грн; № 00454008 від 24 квітня 2020 року сплатив відшкодування страхових платежів у розмірі 4 547,02 грн; № 00454288 від 04 травня 2020 року погасив суму кредиту в розмірі 345 531,46 грн; № 00455518 від 14 травня 2020 року ОСОБА_1 сплатив відшкодування страхових платежів у розмірі 4 547,02 грн.

Згідно рахунків-фактур ТОВ «Порше Мобіліті» сплачувало ПАТ «СК «Уніка» страхові платежі: №245002/4098 від 23 вересня 2019 року 3 789,18 грн; № 245002/4098 від 11 жовтня 2019 року 3 789,18 грн; № 245002/4098 від 20 листопада 2019 року 3 789,18 грн; № 245002/4098 від 10 грудня 2019 року 3 789,18 грн; № 245002/4098 від 10 січня 2020 року 3 789,18 грн; № 245002/4098 від 03 лютого 2020 року 3 789,18 грн; № 245002/4098 від 10 березня 2020 року 3 789,18 грн; № 245002/4098 від 21 квітня 2020 року від 21 квітня 2020 року 3 789,18 грн; № 245002/4098 від 13 травня 2020 року 3 789,18 грн.

05 квітня 2018 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу (повідомлення) вих. № 50012888 від 16 березня 2018 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 458 292,41 грн, що складається з: достроково невиплаченої суми кредиту у розмірі 386 628,40 грн; несплачених чергових платежів у розмірі 70 193,49 грн; штрафних санкцій згідно пункту 8.3 кредитного договору у розмірі 1 470,52 грн та повідомлено про штраф у розмірі 20% від суми кредиту в розмірі 145 737,75 грн у разі несплати вказаної суми на протязі 30 календарних днів. Вказана вимога ТОВ «Порше Мобіліті» залишилася без задоволення.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості вона складає 673 121,12 грн:

простроченої заборгованості з оплати періодичних платежів за кредитом в сумі 42 729,52 грн з яких: 35 382,42 грн - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за Кредитом; 1 269,40 грн - сума 3% річних за час прострочення по сплаті чергових платежів за Кредитом; 2 547,53 грн - сума інфляційних втрат за час прострочення по сплаті чергових платежів за Кредитом; 3 530,16 грн - сума пені за час прострочення по сплаті чергових платежів за кредитом;

простроченої заборгованості з оплати періодичних платежів за додатковим кредитом в сумі 49 061,75 грн, з яких: 40 914,34 грн - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за додатковим Кредитом; 1 392,87 грн - сума 3% річних за час прострочення за додатковим кредитом; 2 827,54 грн - сума інфляційних втрат за час прострочення за додатковим кредитом; 3 926,99 грн - сума нарахованої пені за час прострочення за додатковим кредитом;

заборгованості з дострокового повернення кредиту в сумі 435 592,11 грн, з яких: 345 531,46 грн - сума заборгованості за Кредитом; 29 592,64 грн - сума 3% річних; 60 468,01 грн - сума інфляційних втрат;

штраф на підставі пункту 8.2 кредитного договору у розмірі 20% суми кредиту, який складає 145 737,75 грн.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що: «за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу)».

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань щодо погашення кредиту, суди зробили правильний висновок про часткове задоволення позову.

Посилання на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду: від 09 жовтня 2019 року у справі № 310/9979/15-ц; від 30 жовтня 2019 року у справі № 758/6565/16-ц; від 03 липня 2019 року у справі № 204/2217/16-ц необґрунтовані, оскільки ці висновки зроблені за інших фактичних обставин. Посилання на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12; від 14 квітня 2021 року у справі № 756/14398/18; від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц необґрунтовані, оскільки не свідчить про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

У пункті 1 частини третьої статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Оскільки суд касаційної інстанції зробив висновок про необґрунтованість касаційної скарги на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України, то відсутні підстави для висновку про те, що суд не дослідив зібрані у справі докази згідно пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», яка підписана представником Чередніченком Максимом Миколайовичем, на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 травня 2022 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков