Справа № 308/9306/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Кондора Р.Ю., Мацунича М.В.

за участю секретаря : Кекерчень М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року, у складі судді Данко В.Й. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. про скасування рішення державного реєстратора, -

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із вказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що вона на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, була співвласником домоволодіння по АДРЕСА_1 . Іншим співвласником нерухомого майна був її чоловік ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті вона прийняла за ним спадщину.

26 грудня 2007 року між її сином ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», (на даний час перейменованим на Публічне акціонерне товариства комерційний банк «Приватбанк»), укладено договір про іпотечний кредит №MKH7GI, за яким ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 170 000,00 грн. зі сплатою 15,00 процентів річних. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №MKH7GI між АТ «Приватбанк» та власниками нерухомого майна, а саме між нею та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, згідно якого, нерухоме майно передано Банку в іпотеку.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином, їй стало відомо, що Банк за вказаними вище зобов`язаннями, звернув стягнення на нерухоме майно у позасудовому порядку, зареєструвавши за собою право власності на нього.

Приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М., 26.10.2016 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме на домоволодіння АДРЕСА_1 за Банком.

Вважає дане рішення реєстратора протиправним та таке, що підлягає скасуванню, оскільки всупереч вимогам ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», Банк не міг забезпечити проведення оцінювачем огляду її нерухомого майна, оскільки не мав доступу до нього. Вартість предмета іпотеки не могла бути визначена суб`єктом оціночної діяльності, що у свою чергу унеможливлювало звернення стягнення у позасудовому порядку. Крім того, вона не отримувала від Банку повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року скасовано рішення приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Надії Михайлівни від 26 жовтня 2016 рок за записом №17263898 про державну реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , на підставі іпотечного договору від 26.12.2007 року №MKH7GI.

Стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойка Надії Михайлівни на користь ОСОБА_1 сплаченого нею судового збору в розмірі 736 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі АТ «ПриватБанк просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що державна реєстрація права власності за банком на вказане домоволодіння проведена на законних підставах, всі документи, на підставі яких здійснено державну реєстрацію знаходяться у реєстровій справі і позивачем не спростовані; судом не враховано, що банк здійснив оцінку предмету іпотеки та надіслав позивачу письмову вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, що стверджено відповідною копією звіту про оцінку майна та копією поштової квитанції,які додані до відзиву на позов, а тому безпідставно задовольнив заявлений позов.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді, пояснення представника банку ОСОБА_4 , представника позивача ОСОБА_5 , перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 23.12.2000 була співвласником домоволодіння по АДРЕСА_1 . Іншим співвласником даного нерухомого майна був її чоловік ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Сторожницькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом №39. (а.с.14). Після смерті чоловіка, позивач ОСОБА_1 прийняла за ним спадщину.

26 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», (на даний час перейменованим на Публічне акціонерне товариства комерційний банк «Приватбанк»), укладено договір про іпотечний кредит №MKH7GI, згідно якого ОСОБА_3 син позивачки, отримав кредит в розмірі 170 000,00 грн. зі сплатою 15,00 процентів річних.

Згідно п.1.3 Кредит надається строком погашення не пізніше 26.12.2022 року на: поліпшення якості окремого житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором №MKH7GI між АТ «Приватбанк» та власниками нерухомого майна - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено договір іпотеки, згідно якого, предметом іпотеки є нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Даний іпотечний договір був посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Новицька О.В. та зареєстрований в реєстрі № 1386.

Згідно п.1.3.1 та п.1.3.2 заставна вартість на день укладення Договору за згодою сторін становить 242 860 грн. Вартість предмету іпотеки, визначена шляхом проведення оцінки Предмету іпотеки, згідно із звітом про оцінку від 18.12.2007 року, складеного Банком становить 242860 грн. Вартість предмету іпотеки у відповідності до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно становить 382937 грн.

Позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №17263898 від 26.10.2016 встановлено, що державним реєстратором - приватним нотаріусом Тячівського району Закарпатської області Стойка Н.М. внесено запис про реєстрацію за ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 26.12.2007, виданого приватним нотаріусом Ужгородського РНО Новицька О.В., серії та номер 1385, та повідомлення від 19.07.2016 виданого ПриватБанком серія та номер: Е.L.V.0.0.0.0/3-876.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно приписів ч.1 та ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Частиною 3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Оцінка нерухомого майна має здійснюватись відповідно до Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою КМУ від 28.10.04 №1442, з урахуванням вимог Національного стандарту №1, затвердженого постановою КМУ від 10.09.03 №1440), яким визначено загальні засади проведення такої оцінки.

Частиною 6 ст.9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Згідно ч. 2 ст.11 цього ж Закону визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Статтею 12 даного Закону України передбачено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Згідно з приписами пункту 50 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, під час якого здійснюється ознайомлення з об`єктом оцінки, характерними умовами угоди, для укладення якої проводиться оцінка, визначення бази оцінки та подання замовнику істотних умов для укладення договору на проведення оцінки.

Разом із цим, відповідно до пункту 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Таким чином, незалежно від обраного оцінювачем методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної оцінки майна передує в будь-якому випадку ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Фактичне ознайомлення з майном, яке є предметом оцінки, можливе при доступі оцінювача до цього майна. Зважаючи на характер об`єкта оцінки (квартира), ознайомлення з таким майном не може відбуватися без обстеження приміщень на дату оцінки та відповідно потребує доступу до них, який має забезпечити замовник оцінки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач (банк) до відзиву на позовну заяву долучив лише копію одного аркушу звіту про оцінку майна від 24.10 2016р., в якому вказано, що замовником його є позивач ОСОБА_1 . Натомість позивач ОСОБА_1 заперечує дані обставини і вказує, що вона не виступала замовником оцінки майна, банк не міг забезпечити проведення оцінювачем огляду нерухомого майна, оскільки не мав доступу нього.

Матеріалами справи підтверджено, що суд першої інстанції неодноразово звертався до відповідачів про надання в судові засідання, належним чином засвідчену копію всього звіту від 24.10.2019 року складеного оцінювачем Приватним підприємством «Бізнес Експерт» про оцінку будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно, листа б/н від 29.10.2020 наданого начальником Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерством юстиції (м.Івано-Франківськ), слідує, що працівниками архіву було переглянуто справи приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки НМ., згідно номенклатури справ за період з жовтня 2016 року по 15.04.2019 (дата припинення нотаріальної діяльності ОСОБА_6 , згідно наказу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 15.04.2019 №137/8), з яких вбачається, що нотаріальної дії стосовно майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , приватним нотаріусом Стойкою Н.М. в цей період не вчинялося. Звіту про оцінку будинку від 24.10.2016 у справах нотаріуса не виявлено. Одночасно повідомлено, що з метою витребування реєстраційної справи та документів, на підставі яких вчинено відповідні реєстраційні дії приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойкою Н.М., щодо об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , необхідно звернутись до належного суб`єкта державної реєстрації прав, уповноваженого на зберігання таких реєстраційних справ, зокрема до Ужгородської районної державної адміністрації.

Листом №02-24/2015 наданого 27.11.2020 Ужгородською районною державною адміністрацією Закарпатської області повідомлено, що станом на 27.11.2020 паперова реєстраційна справа №248 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від приватного нотаріуса Стойка Н.М. до Ужгородської районної державної адміністрації не надходила. В електронну реєстраційну справу №248 на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , звіт від 24.10.2016 року, складений оцінювачем Приватним підприємцем «Бізнес Експерт» про оцінку будинку, приватним нотаріусом Стойка Н.М. не долучався. У зв`язку з чим, Ужгородська районна державна адміністрації не може надати належним чином засвідчену копію вищевказаного звіту.

З листа №1 від 02.11.2018 року наданого ПП «Бізнес Експерт» слідує, що замовником оцінки майна, що належить ОСОБА_1 був Приватбанк, у наданому Висновку, помилково було зазначено замовника оцінки ОСОБА_1 . Окрім того, повідомлено, що можливості надати увесь Звіт та документи на підставі яких здійснювалась оцінка майна, не має можливості, оскільки, згідно чинного законодавства України не підлягають збереженню більше одного року.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачами не подано належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували проведення оцінки предмета іпотеки та вартість предмета іпотеки, а також, що така погоджувалась з власником майна, що є істотною обставиною при зверненні стягнення на предмет іпотеки і відповідає правовій позиції висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі №306/2053/16

Згідно з положенннями ст.ст. 179, 181, 190, 316, 328, 509, 524, 533, 590, 632,1054 ЦК України, прямої вказівки ст. 37 Закону України «Про іпотеку» , беручи до уваги, що за рахунок предмета іпотеки повинні проводитися розрахунки за кредитним договором, перехід права власності на нерухоме майно може відбуватися лише з належним визначенням вартості (ціни) такого майна, яка є істотною умовою при відчуженні майна, має істотне значення для іпотекодавця (боржника), предмет іпотеки не може набуватися іпотекодержателем без установлення його вартості (ціни).

Дані щодо вартості предмета іпотеки, за якою він набувається у власність іпотекодержателем (оцінка предмета іпотеки), повинні були бути надані державному реєстратору, а останній, своєю чергою, зобов`язаний був встановити відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів відповідним вимогам законодавства.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та повністю спростовуються вищенаведеними матеріалами справи, а тому не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.2 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Підпунктом 2 п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.15 №1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.16 №553), передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником,якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що банк не подав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, якими підтверджено виконання ним вищенаведених вимог закону та отримання позивачем повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Копія поштової квитанції,яка додана банком до відзиву на позов, не містить всіх необхідних даних (реквізитів) щодо особи та адреси, за якими можна б було ідентифікувати особу, якої ця поштова квитанція стосується, а також визначити зміст листа, який направлявся згідно даної квитанції, а тому дану копію поштової квитанції обґрунтовано судом не взято до уваги. Доводи апеляційної скарги в цій частині також є безпідставними.

З врахуванням вищенаведених обставин суд першої інтенції дійшов правильних висновків, що державна реєстрацію права власності за АТ КБ «Приватбанк» на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , на підставі іпотечного договору від 26.12.2007 року №MKH7GI проведена неправомірно, з порушенням встановленої законом процедури, та обґрунтовано в цій частині задовольнив заявлений позов.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав приватного нотаріуса належним відповідачем у справі. Однак, колегія суддів із цим висновком погодитись не може з врахуванням наступного.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі N 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі N 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі N 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі N 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі N 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі N 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі N 520/17304/15-ц (пункт 63).

Спір про скасування рішення, запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Аналогічний висновок викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі N 823/2042/16 (пункт 36).

Зміст і характер відносин між учасниками справи та встановлені обставини справи підтверджують, що спір у позивача існує саме з АТ КБ «Приватбанк» з приводу порушення ним права власності позивача на домоволодіння внаслідок його дій щодо реєстрації за собою цього права.

Отже, позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності на домоволодіння не може бути звернена до приватного нотаріуса, якого позивач визначив співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача, і немає визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі N 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі N 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі N 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі N 552/6381/17 (пункт 39)).

З огляду на те, що позивач заявила позов, зокрема, і до неналежного співвідповідача - приватного нотаріуса, у позові до даного відповідача слід відмовити з вищенаведених підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції в частині позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Стойка Н.М. про скасування рішення державного реєстратора та в частині солідарного стягнення судового збору підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові, а в частині позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про скасування рішення державного реєстратора - залишенню без змін.

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З врахуванням наведеного сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 736,40 грн. підлягає стягненню на її користь з АТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року в частині позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про скасування рішення державного реєстратора залишити без змін.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року в частині позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. про скасування рішення державного реєстратора та в частині солідарного стягнення судового збору скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

У позові ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. про скасування рішення державного реєстратора та стягнення судового збору відмовити.

Стягнути Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 736, 40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 04 липня 2022 року.

Головуючий :

Судді: