УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у задоволенні клопотання про надання дозволу

на примусове виконання рішення іноземного суду

05 липня 2022 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі судді

Зуєвич Л.Л., за участю секретаря судового засідання - Кушніра Р.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали в цивільній справі за клопотанням Білоруського національного технічного університету /далі - Університет/ (220013, Республіка Білорусь, м. Міньск, пр. Незалежності, 65) про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Советського району міста Мінськ Республіки Білорусь від 16.09.2020 про стягнення з ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрат на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

01.11.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов лист Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, разом з яким до суду скеровано клопотання Білоруського національного технічного університету про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Советського району міста Мінськ Республіки Білорусь від 16.09.2020 про стягнення з ОСОБА_1 724 рублі 87 копійок витрат на утримання дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився на державному забезпеченні.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2021 для розгляду зазначеного клопотання визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично матеріали клопотання передано судді по реєстру 05.11.2021.

Судом робився запит щодо місця реєстрації ОСОБА_1 , на який 12.11.2021 надійшла відповідь Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА про те, що місцем реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 04.12.1993 по теперішній час є АДРЕСА_2 .

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.11.2021 зазначене клопотанням Білоруського національного технічного університету про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Советського району міста Мінськ Республіки Білорусь від 16.09.2020 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на утримання дитини, прийнято до розгляду. Ухвалено повідомити ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про надходження клопотання Білоруського національного технічного університету про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Советського району міста Мінськ Республіки Білорусь від 16.09.2020 про стягнення з ОСОБА_1 724 рублі 87 копійок витрат на утримання дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився на державному забезпеченні. Запропоновано ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) у місячний строк подати заперечення проти клопотання Білоруського національного технічного університету про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Советського району міста Мінськ Республіки Білорусь від 16.09.2020 про стягнення з ОСОБА_1 724 рублі 87 копійок витрат на утримання дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, ОСОБА_1 попереджено, що відповідно до ч. 2 ст. 467 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) після подання боржником заперечень у письмовій формі або у разі його відмови від подання заперечень, а також якщо у місячний строк з часу повідомлення боржника про одержане судом клопотання заперечення не подано, клопотання буде призначено до розгляду.

Супровіднім листом від 17.11.2021 зазначену ухвалу суду направлено ОСОБА_1 за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 . Однак, таке поштове відправлення повернулось до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Супровідним листом від 07.12.2021 повторно направлено ухвалу суду від 17.11.2021 ОСОБА_1 .

Крім того, 07.12.2021 судом в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України розміщено оголошено на сайті судової влади, яким ОСОБА_1 повідомлено зміст ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 17.11.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14.01.2022 клопотання Білоруського національного технічного університету про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Советського району міста Мінськ Республіки Білорусь від 16.09.2020 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на утримання дитини було призначено до розгляду на 24.02.2022.

З 24.02.2022 судове засідання було перенесено на 05.07.2022. Про дату судового засідання ОСОБА_1 повідомлялось в установленому законом порядку, в т.ч. шляхом повідомлення через сайт судової влади.

У судове засідання, призначене на 05.07.2022 ОСОБА_1 або його представник не з`явився, будь-яких заяв та/або клопотань від нього до суду не надійшло.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247ст. 462 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно із ст. 82 ЗУ «Про міжнародне приватне право», визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до п. 10 ст. 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки (ст. 463 ЦПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 467 ЦПК України розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали.

Підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду визначені статтею 468 ЦПК України.

Так, за змістом ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Згідно із ч. 3 п. 3 ст. 466 ЦПК України якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додається зокрема, документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Відсутність зазначеного доказу є підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Судом встановлено, що рішенням Советського району міста Мінськ (Республіка Білорусь) від 19.06.2020 вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Білоруського національного технічного університету витрати на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.10.2017 по 12.01.2018 року в розмірі 724 рублі 87 копійок; а також стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 держмито в дохід держави в розмірі по 27 рублів з кожного.

Натомість, до клопотання, що є предметом розгляду, про надання дозволу на виконання на території України вказаного рішення іноземного суду від 19.06.2020 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Білоруського національного технічного університету витрати на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.10.2017 по 12.01.2018 року в розмірі 724 рублі 87 копійок; а також по 27 рублів держмита з кожного в дохід держави, не додано належних та допустимих доказів щодо вручення/отримання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 викликів чи повідомлень щодо розгляду справи відповідним судом Республіки Білорусь.

При цьому, стаття 11 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах врегульовує дане питання таким чином, що вручення документів засвідчується підтвердженням, підписаним особою, якій вручений документ, і скріпленим офіційною печаткою запитуваної установи, із зазначенням дати вручення і підписом працівника установи, що вручає документ або виданий цією установою інший документ, у якому повинні бути зазначені спосіб, місце і час вручення.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стягувачем не подано всіх документів, які необхідні для надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду на території України, зокрема у частині дотримання належного порядку і вчасного виклику сторони, проти якої було винесене рішення, в суд.

Окремо суд звертає увагу на те, що виходячи з положень ч. 3 ст. 130 ЦПК України, судова повістка може бути вручена будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають з особою, яка такі адресована і у такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії, однак і докази такого у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись, ст.ст. 51-55 Конвенції про правову допомогу та правові відносини за цивільними, сімейними і кримінальними справами від 22.01.1993, ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 353, 462-469 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Білоруського національного технічного університету про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Советського району міста Мінськ Республіки Білорусь від 16.09.2020 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на утримання дитини, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич