П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 752/7079/21

Номер провадження 22-ц/824/5053/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Невідомої Т.О., Головачова Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 листопада 2021 року, постановлену під головуванням судді Машкевич К.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва із клопотанням про зупинення провадження у справі.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що предметом даного позову є стягнення грошових коштів на підставі договору про відступлення права вимоги. Разом з тим, дійсність зазначеного договору оспорюється ОСОБА_1 в рамках розгляду справи № 757/15380/21-ц.

За таких обставин, на думку відповідача, розгляд даної справи є неможливим до вирішення справи за № 757/15380/21-ц.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 листопада 2021 року (а.с. 165-166) зупинено провадження у справі №752/7079/21 (провадження №2/752/5888/21) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до набрання законної сили рішення Печерського районного суду міста Києва у цивільній справі №757/15380/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до АО «Гапоненко Роман і партнери», ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» про визнання недійсними актів надання послуг, договору про відступлення прав вимоги, односторонніх правочинів щодо зарахування однорідних вимог, визнання припиненим договору найму, визнання неукладеним договору найму та стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 10 січня 2022 року ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» направило апеляційну скаргу у якій, посилаючись на її невідповідність положенням процесуального права, просив ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 листопада 2022 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 18 вересня 2019 року між ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» та АО «Гапоненко Роман і партнери» укладено договір про відступлення прав вимоги № 14. Згідно зазначеного договору, новий кредитор приймає на себе право первісного кредитора вимагати від ОСОБА_1 погашення частини заборгованості, яка виникла у результаті невиконання нею зобов`язань за договором про надання правової (правничої) допомоги № 03-356 від 17 лютого 2020 року. Знаючи про наявність вищевказаного договору, відповідач протягом шести місяців його не оскаржувала, а отже була згодна з ним та з усім правочинами, що вчинялися на підставі нього.

Скаржник зазначає, що заборгованість відповідача за договором № 03-356 від 17 лютого 2020 року підтверджується актом надання послуг № 61 від 31 липня 2020 року. Вказаний акт не є самостійним правочином та не може бути визнаний недійсним.

На думку скаржника, провадження по справі № 757/15380/21-ц щодо визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, акту наданих послуг та односторонніх правочинів, не впливає на розгляд даної справи, оскільки у відповідача наявна підтверджена заборгованість перед позивачем. В свою чергу, суд не може посилатись на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Таким чином, зупинення провадження по даній справі є недоцільним та таким, що призведе до затягування розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 травня 2022 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 травня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які беруть участь у справі.

20 травня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з відповідними підтвердженнями про направлення його скаржнику.

З вказаного відзиву вбачається, що відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду, без змін.

Відповідач зазначає, що предметом розгляду у даній справі є стягнення грошових коштів на підставі договору про відступлення прав вимоги, проте дійсність такого правочину оспорюється відповідачем в іншому судовому провадженні у справі за № 757/15380/21-ц. За таких обставин, розгляд даної справи є неможливим до вирішення справи № 757/15380/21-ц.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вирішення Печерським районним судом міста Києва справи №757/15380/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до АО «Гапоненко Роман і партнери», ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» про визнання недійсними актів надання послуг, договору про відступлення прав вимоги, односторонніх правочинів щодо зарахування однорідних вимог, визнання припиненим договору найму, визнання неукладеним договору найму та стягнення заборгованості, може вплинути на правовідносини у даному спорі.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

У пункті 6 частини першої статті 251 ЦПК України визначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, яким чином пов`язана справа, яка розглядається іншим судом, а також, чим саме обумовлюється неможливість розгляду цієї справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі.

Таким чином, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Саме по собі твердження про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для зупинення провадження у справі.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 641/48/20 (провадження № 61-9696св21).

Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 686/26138/18 (провадження № 61-15181св20) зазначив, що незважаючи на те, що зупинення провадження у справі має тимчасовий характер, судам необхідно враховувати право кожної особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку та розглядати кожну справу без надмірного формалізму.

Так, предметом позову у даній справі (справа № 752/7079/21) є стягнення заборгованості зі сплати боргу у сумі 44 543 грн. 87 коп., що виник на підставі договору про відступлення права вимоги № 14 від 18 вересня 2020 року.

Підставою для зупинення провадження у цій справі став факт розгляду судом позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери», товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» про визнання недійсними актів надання послуг, договору про відступлення прав вимоги, односторонніх правочинів щодо зарахування однорідних вимог, визнання припиненим договору найму, визнання неукладеним договору найму та стягнення заборгованості (справа № 757/15380/21-ц).

Зупиняючи провадження у даній справі, суд першої інстанції зазначив, що рішення по справі № 757/15380/21-ц може вплинути на правовідносини у даному спорі. При цьому, суд першої інстанції в порушення вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав об`єктивні обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про визнання недійсними актів надання послуг, договору про відступлення прав вимоги, односторонніх правочинів щодо зарахування однорідних вимог, визнання припиненим договору найму, визнання неукладеним договору найму та стягнення заборгованості, виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити та оцінити при розгляді цієї справи наявність обставин (фактів), якими позивач обґрунтовував свої вимоги про стягнення боргу.

Суд першої інстанції не обґрунтував, у чому саме полягає матеріально-правовий зв`язок між справою, що переглядається, та справою № 757/15380/21-ц, тобто не мотивував, які саме факти, встановлені в іншій справі, будуть мати преюдиційне значення для цієї справи, та в чому полягає неможливість самостійного встановлення судом обставин, що мають значення для правильного вирішення спору у цій справі.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що в матеріалах справи наявна достатня кількість доказів, для вирішення даної справи по суті заявлених позовних вимог без зупинення провадження у справі.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право учасників справи на справедливий суд та розумні строки розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» (Жоффр де ля Прадель проти Франції) від 16 грудня 1992 року).

У справі «Bellet v. France» (Беллет проти Франції) ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Таким чином, суд першої інстанції формально розглянув клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі, не обґрунтував об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи № 757/15380/21-ц та не врахував, що таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про зупинення провадження у цій справі, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367-368, 369, 371, 374, 379, 381-384, 389-390 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» - задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 листопада 2021 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

Я.В. Головачов