ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/937/22 Справа № 185/606/21 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги Товариства мотивовані тим, що 20 лютого 2018 року між відповідачкою та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір № . 09 грудня 2019 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем укладено Договір відступлення прав вимоги № 20190626, за умовами якого, позивач набув право вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним договором в сумі 26665,01 грн., з яких: 10854 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2346,13 грн. сума заборгованості за відсотками; 8037,88 грн. сума заборгованості за щомісячними процентами (платою управління кредитом); 5427 грн. сума заборгованості за пенею. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 09 грудня 2019 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідно до п. 7.2. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № від 20 лютого 2018 року в розмірі 26665,01 грн..

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено, а саме, стягнуто з відповідачки заборгованість за кредитним договором № від 20 лютого 2018 року в сумі 26665,01 грн, яка складається з: 10854 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2346,13 грн. сума заборгованості за відсотками; 8037,88 грн. сума заборгованості за щомісячними процентами (платою управління кредитом); 5427 грн. сума заборгованості за пенею.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх законності та обґрунтованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що нею було підписано лише заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг та заяву на отримання кредит, тоді як самого кредитного чи будь-якого іншого договору нею не підписано.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення без змін, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 20 лютого 2018 року ОСОБА_1 підписала Заяву № від 20 лютого 2018 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», відповідно до якої просила надати їй кредит у сумі 7000,00 грн..

Відповідно до умов (паспорту кредиту), підписаних відповідачкою 20 лютого 2018 року, сторони погодили розмір базової відсоткової ставки, розмір комісії та неустойки у випадку порушення кредитних зобов`язань, графік погашення кредиту, у тому числі усі істотні умови договору.

Згідно ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Тобто, в даному випадку, форма укладення договору про надання кредиту була дотримана сторонами, а тому доводи відповідачки про те, що такий договір є нікчемним, є хибними.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 09 грудня 2019 року заборгованість за кредитним договором становить 26665,01 грн, з яких: 10854 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2346,13 грн. сума заборгованості за відсотками; 8037,88 грн. сума заборгованості за щомісячними процентами (платою управління кредитом); 5427 грн. сума заборгованості за пенею.

Як вбачається з Договору відступлення прав вимоги № 20190626 від 26 червня 2019 року та витягу з реєстру боржників, ТОВ «ФК «ЦФР» передало, а позивач прийняв право вимоги, в тому числі й за кредитним договором № від 20 лютого 2018 року.

Згідно повідомлення від 23 грудня 2019 року № 003722878-1 відповідачка повідомлялася про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору № від 20 лютого 2018 року.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ст. 517 ЦК України зазначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст.512 ЦК України).

Положення ст. 204 ЦК України закріплюють презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Встановивши відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження сплати відповідачкою заборгованості за кредитним договором ані первісному, ані новому кредиторам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення кредитної заборгованості.

Доводи апелянта в скарзі про те, що нею було підписано лише заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг та заяву на отримання кредит, тоді як самого кредитного чи будь-якого іншого договору нею не підписано, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду, з огляду на наступне.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у ст. 3 ЦК України.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідачкою ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано жодних допустимих та належних доказів на спростування позовних вимог. Доводи апелянта є лише її припущеннями, тоді як рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника заборгованості кредитним договором.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко