Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2692/21 Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк»,

на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира, ухвалене 18 листопада 2021 року суддею Адамовичем О.Й. у м. Житомирі,

у справі №296/2692/21 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - Банк, АТ «А-Банк») звернулося до суду із позовом, у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №Б/Н від 17 вересня 2019 року, просило стягнути з останньої заборгованість станом на 03 січня 2021 року в сумі 21217,88 грн, з яких: 13737,34 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7330,31 грн - проценти за користування кредитом і штраф у розмірі 150,23 грн.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2021 року у задоволенні позову АТ «А-Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Банка, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову Банка у повному обсязі, стягнути судові витрати.

На його думку, підписавши анкету-заяву, ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами та Правилами і Тарифами банку. Окрім анкети-заяви до матеріалів справи також було додано Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», у якому визначено всі умови кредитування, строки, процентна ставка. Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Вважає, що суд безпідставно у даній справі не врахував практику Верховного Суду, викладену у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №284/157/20, де присутній Паспорт споживчого кредиту, та дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог АТ «Акцент-Банк». Окрім того, на підтвердження правильності розрахунку заборгованості, наявного у матеріалах справи, Банк послався на банківську виписку.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 вересня 2019 року ОСОБА_1 підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, згідно умов якої відповідачці надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.7 зворот).

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви Банком додано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», яким передбачена базова процентна ставка 3,7% на місяць (44,4% на рік), а за прострочену заборгованість 7,4% на місяць та сплата штрафів за несвоєчасне погашення відсотків (а.с.8).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості за договором від 17 вересня 2019 року станом на 03 січня 2021 року складає 21217,88 грн, з яких: 13737,34 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7330,31 грн - заборгованість за процентами і штраф у розмірі 150,23 грн (а.с.7).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Номер телефону, на який направлявся одноразовий ідентифікатор між сторонами погоджено, а саме, його зазначено особисто відповідачем в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк, яку відповідач підписав власноруч.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 626 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20.

З паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» вбачається, що в розділі «підпис споживача» зазначено: «Підпис клієнта: ОСОБА_1 , підписано простим електронним підписом шляхом підтвердження дзвінком 17.09.2019 17:30 з номера телефону НОМЕР_1 у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг, Дата, ПІБ, підпис».

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Банк не дотримався вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування.

Підписавши паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 добровільно погодилася на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання, процентів за користування кредитом та застосування неустойки у разі порушення грошового зобов`язання.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року по справі 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20).

З наданого Банком розрахунку вбачається, що проценти за користування грошовими коштами нараховувались за процентною ставкою 44,4% річних (поточна) та 88,8 % річних (прострочена), що відповідає процентній ставці, яка зазначена в паспорті споживчого кредиту.

Окрім того, на підтвердження правильності наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, представником Банку суду першої інстанції було надано банківську виписку по основній картці ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за період з 17 вересня 2019 року по 27 травня 2021 року, з якої вбачається, що відповідачка періодично користувалася кредитними коштами, отримувала кошти через банкомат та здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів (а.с.46).

Розмір заборгованості відповідачкою ОСОБА_1 не спростовано.

З огляду на зазначене, колегія суддів не погоджується з висновком суду про недоведеність позову, вважає, що доводи апеляційної скарги і позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості в розмірі 21217,88 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції слід скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2021 року скасувати, ухваливши нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (місцезнаходження: м.Дніпро, вул.Батумська, 11, ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 вересня 2019 року станом на 03 січня 2021 року у розмірі 21217,88 грн, з яких: 13737,34 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7330,31 грн - проценти за користування кредитом і штраф у розмірі 150,23 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (місцезнаходження: м.Дніпро, вул.Батумська, 11, ) судові витрати у розмірі 5507 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 16 лютого 2022 року.