Справа № 369/7262/20
Провадження №2-др/369/37/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

за участю секретаря Смушко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі. Вказала, що рішенням суду було розірвано шлюб між нею та ОСОБА_2 . Але судом не було вирішено заявлену вимогу про визначення місця проживання дитини.

На підставі ст.270 ЦПК України просила суд ухвалити додаткове рішення по справі №369/7262/20 про визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до ст..270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

При розгляді заяви судом встановлено, що 18 червня 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований 14 лютого 2013 року у виконавчому комітеті Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 3. Після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_1 прізвище « ОСОБА_4 ».

Дане рішення ухвалено відповідно до ст.ст.293-294 ЦПК України.

Прохальна частина заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 містила вимоги: постановити рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений у виконавчому комітеті Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 3 від 14 лютого 2013 року; неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 .

З тексту заяви вбачається, що сторони «майнового спору і спору відносно дитини ми не маємо».

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що при поданні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимог про визначення місця проживання їхнього неповнолітнього сина не заявляли та взагалі між ними не існував спір щодо місця проживання дитини.

За ст..161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Крім того, ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Так, статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).

Враховуючи, що спосіб захисту порушеного права має відповідати закону, вимога про залишення дитини проживати з матір`ю не може ототожнюватись з вимогою про визначення місця проживання дитини, тому у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

ОСОБА_1 одночасно роз`яснюється її право на подання позовної заяви до батька дитини саме про визначення місця проживання дитини, у разі наявності спору між батьками, в порядку, визначеному ЦПК України.

На підставі зазначеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 270, 447-453 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 04 липня 2022 року.

Суддя Н.С. Пінкевич