Справа №295/2433/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Воробйової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Гльози М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.10.2020 та до повноліття дитини.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Житомирського апеляційного суду №358/37/19 від 11.07.2020. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказує, що дитина проживає разом з ним, що підтверджується довідкою про склад сім`ї №44 від 23.01.2019.

Позивач самостійно не в змозі забезпечити дитині належний рівень життя, необхідний для фізичного розумового, духовного, морального і соціального розвитку, тому мати, яка є здоровою та працездатною, інших осіб на утриманні не має, зможе сплачувати аліменти на рівні ј частини з усіх видів заробітку (доходу), оскільки працює на приватному підприємстві та має постійний дохід у розмірі близько 10 000,00 грн.

15.03.2021 ухвалою Богунського районного суду міста Житомира відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

24.01.2022 до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 , у якому заявник просить невідкладно розглянути її клопотання та закрити провадження у справі; за належних правових підстав та об`єктивних доказів, що свідчать про порушення закону України, а також ознаки скоєного злочину групою відомих осіб за попередньою змовою, що має правову кваліфікацію за ст. 212, 356, 367, 382 та 396 КК України, винести окрему ухвалу та спрямувати її для виконання до правоохоронних органів.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 та його адвокат Якимчук М.О. приховують від суду істотні обставини справи, а саме що постановами Житомирського апеляційного суду та Верховного Суду у справі №358/37/19 було зобов`язано ОСОБА_1 передати дитину матері ОСОБА_2 , однак ОСОБА_1 рішення суду не виконує та вимагає його скасувати. Також позивач не повідомив про зміну свого місця проживання, та разом з дитиною мешкає в м. Бровари.

Частиною 1 статті 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; 7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Клопотання відповідача ОСОБА_2 не містить будь-яких обґрунтованих відомостей про те, що наявні обставини, які відповідно до положень ч.1 ст.255 ЦПК України, є підставою для закриття провадження у справі, у зв`язку з чим клопотання про закриття провадження задоволенню не підлягає.

Частинами 1, 2 статті 262 ЦПК України визначено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Відповідач просить постановити окрему ухвалу стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. 212, 356, 367, 382, 396 КК України, при цьому, у своєму клопотанні ОСОБА_2 не наводить відомостей, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 та його адвокатом Якимчуком М.О. діянь, які містять ознаки злочинів в розумінні ст.11 КК України. Клопотання не містить об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочинів, якими є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), та судом таких обставин не встановлено. Доказів щодо вчинення ОСОБА_1 та Якимчуком М.О. діянь, які містять ознаки злочинів, заявником до клопотання не долучено.

На підставі вищевикладеного, керуючись нормами ст. 262 ЦПК України, суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали, тому клопотання задоволенню не підлягає.

Заяв по суті справи до суду не надійшло.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача Якимчук О.М. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримав.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомила.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 11.12.2018 (а.с. 6).

Відповідно до довідки №10-14/1833 від 17.01.2019, яка видана Управлінням ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради, місце проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно з довідкою ОСББ «Теплий стан» №44, яка видана у 2019 році, вона видана ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , про те, що до складу сім`ї /зареєстрованих/ входять: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (власник); ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внук, який за даною адресою не зареєстрований, але фактично проживає (а.с. 7).

Позивач у позовній заяві, а відповідач у клопотанні від 24.01.2022 (а.с.113-115) посилаються на те, що правовідносини між сторонами урегульовані судовими рішеннями у справі №357/37/19.

Відповідачем ОСОБА_2 19.01.2022 на електронну адресу суду надіслано клопотання, до якого долучено копію постанови Верховного Суду у справі №358/37/19 від 22.10.2020. Однак, вказане клопотання не скріплене електронним підписом, що суперечить визначеному ЦПК України порядку подачі до суду процесуальних документів.

При цьому, суд враховує, що як визначено ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до норм ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Виходячи із завдань цивільного судочинства та враховуючи принцип пропорційності, забезпечення розумного балансу між дотриманням процесуальних норм та необхідністю захисту прав учасників справи, зважаючи на те, що норми ЦПК України покликані, в першу чергу, на захист прав учасників процесу, задля уникнення зайвого формалізму та з метою ефективного захисту прав та інтересів учасників справи та їх малолітньої дитини, суд вважає за необхідне прийняти до уваги надану відповідачем копію постанови Верховного Суду у справі №358/37/19 від 22.10.2020, враховуючи те, що наявність та автентичність зазначеного рішення Верховного Суду підтверджується інформацією, яка міститься у загальному доступі у Єдиному реєстрі судових рішень, у якому також наявні рішення судів першої та апеляційної інстанції у даній справі.

Так, судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 09.04.2020 первісну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Богуславської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, відібрання дитини від батька, розірвання шлюбу задоволено частково, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14.10.2017 Печерським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №3327; в задоволенні решти вимог первісного позову відмовлено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Житомирської міської ради Служба у справах дітей про визначення місця проживання дитини задоволено, визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та залишено його на виховання та проживання батьку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Житомирського апеляційного суду від 08.07.2020 рішення Богунського районного суду м. Житомира від 09.04.2020 в частині вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, відібрання дитини від батька та зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_2 задоволено частково, визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 . Зобов`язано ОСОБА_1 передати матері ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визначення місця проживання дитини відмовлено.

В решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 22.10.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Житомирського апеляційного суду від 08.07.2020 залишено без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Як встановлено судом, місце проживання малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішенням суду, яке набрало законної сили, визначено разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів з матері дитини, посилався на те, що дитина проживає разом з ним, що підтверджується довідкою про склад сім`ї №44 від 23.01.2019.

Разом з тим, будь-яких доказів того, що дитина дійсно проживає разом з позивачем, та що таке місце проживання дитини визначено у встановленому законом порядку, а також що місце проживання дитини, яке визначено рішеннями судів у справі №357/37/19, у встановленому законом порядку змінено, позивач до позову не долучив.

Суд не приймає до уваги довідку ОСББ «Теплий стан» №44 про склад ОСОБА_1 , оскільки вона видана у 2019 році, тобто до постановлення судом рішення про визначення місця проживання дитини.

У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами першою - третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі №158/1638/18 вказано, що «згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Встановивши, що ОСОБА_2 не доведено, що основне місце проживання дітей з ним, а мировою угодою сторони визначили місце проживання з матір`ю, а також врахувавши те, що законом не передбачено право на стягнення аліментів тим із батьків, з яким не проживають діти, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову».

У частинах другій, дев`ятій статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення наведених норм свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 08.07.2020 встановлено, що про існування між сторонами неприязних стосунків та про реальні наміри ОСОБА_1 усунути матір від спілкування з дитиною свідчать неодноразові звернення ОСОБА_2 до органу опіки та піклування, правоохоронних органів, та звернення ОСОБА_1 до суду із заявами про постановлення обмежувальних приписів щодо ОСОБА_2 , які були скасовані в апеляційному порядку.

Суд виходить з того, що зміна постійного місця проживання малолітньої дитини одним з подружжя без домовленості (погодження) з іншим та звернення після цього до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину є проявом недобросовісної (суперечливої) поведінки.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішенням суду, яке набрало законної сили, визначено разом з матір`ю ОСОБА_2 та зобов`язано ОСОБА_1 передати матері ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позивачем не надано доказів того, що місце проживання дитини у встановленому законом порядку визначено з ним, отже підстави для стягнення аліментів з матері дитини на користь позивача відсутні, у зв`язку з чим позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати у даній справі відносяться на рахунок держави.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354, 430 ЦПК України та статтями 180, 182, 183, 185 СК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі та постановлення окремої ухвали - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Воробйова Т.А.