Справа № 466/1379/22
Провадження № 2/466/1335/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Семків Х.І.,

справа № 466/1379/22,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м.Львова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) від імені якої діє представник ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

за участі представника позивача адвоката Шпунта М.Б.,

відповідача ОСОБА_4 ,

у с т а н о в и в:

18.02.2022 ОСОБА_1 від імені якої діє представник ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 в якій просить суд стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 паспорт громадянки США № НОМЕР_2 виданий 08.04.2015 р. Державним Департаментом США) 12 000 (дванадцять тисяч) доларів США, що еквівалентно 342 600 (триста сорок дві тисячі шістсот гривень) безпідставно перерахованих коштів, 2700 (дві тисячі сімсот) доларів США, що еквівалентно 76 677 (сімдесят шість тисяч шістсот сімдесят сім гривень) трьох процентів річних від простроченої суми та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 18.08.2014 ОСОБА_1 перебуваючи у Сполучених Штатах Америки, здійснила міжнародний грошовий переказ на валютну доларову картку № НОМЕР_3 ОСОБА_4 у розмірі 12000 доларів США для купівлі транспорту для ведення бізнесу. Вказує на те, що позивач 04.10.2021 звернулася до ОСОБА_4 з досудовою вимогою про повернення безпідставно набутих коштів, однак ним ця вимога проігнорована. Оскільки добровільно ОСОБА_4 не виконує зобов`язання про повернення коштів, вона змушена звернутися до суду за захистом порушеного права.

20.06.2022 відповідач подав письмову заяву-заперечення /відзив/ щодо позовних вимог. Просить відмовити у задоволенні позову.

29.06.2022 представник позивача подав письмову відповідь на відзив. Просить позов задовольнити.

30.06.2022 відповідач подав письмове заперечення на відповідь. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 12.04.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, вирішив проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 13.07.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить такого.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Суд встановив такі обставини справи.

18.08.2014 ОСОБА_1 перебуваючи у Сполучених Штатах Америки, здійснила міжнародний грошовий переказ на валютну доларову картку № НОМЕР_3 ОСОБА_4 у розмірі 12000 доларів США. Як підставу для надання коштів зазначила - для купівлі транспорту для ведення бізнесу /арк.спр.8-13/.

Позивач у жовтні 2021 року зверталася до ОСОБА_4 з досудовою вимогою про повернення безпідставно набутих коштів, однак останній коштів не повернув /арк.спр.14-15/.

На виконання домовленостей щодо придбання ТЗ 09.09.2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 отримали довіреність від ОСОБА_7 (арк.спр.51) щодо розпорядження майном: ТЗ БАЗ А 079.04 Автобус- D, 2004 р.в. В подальшому, 10.09.2014 даний транспортний засіб був зареєстрований на ОСОБА_6 (арк.спр.56).

Щодо правових норм, які підлягають застосуванню.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі №205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 24 березня 2021 року у справі №369/8126/17 (провадження № 61-5137св19).

Щодо наявності між сторонами у справі договірних відносин, то суд приходить такого.

Договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З матеріалів справи убачається, що 18.08.2014 ОСОБА_1 перебуваючи у Сполучених Штатах Америки, здійснила міжнародний грошовий переказ на валютну доларову картку № НОМЕР_3 ОСОБА_4 у розмірі 12000 доларів США для купівлі транспорту для ведення бізнесу .

Отже, перерахування коштів позивачем на банківський рахунок відповідача з визначенням його імені та призначенням платежу «для купівлі транспорту для ведення бізнесу», свідчать про добровільність такої дії та її цілеспрямований характер, що обумовлено характером особистісних стосунків, які склались між позивачем та відповідачем.

І як зазначено вище, на підстави усної домовленості, за надані кошти за договором від 10.09.2014 був придбаний на маму позивача ТЗ БАЗ А 079.04 Автобус- D, 2004 р.в.

Натомість позивачем, її представником в судовому засіданні не надано жодного належного доказу на спростування вказаних обставин, як і не надано доказів наявності помилки в діях позивача.

Крім того, суд зазначає, що позивач та представник позивача не довели абсолютну безпідставність набуття коштів позивача та не довів обставини перерахування цих коштів відповідачу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) дійшла висновку, що на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Таким чином, суд приходить переконання про наявність між сторонами у справі договірних правовідносин.

Щодо судових витрат, то суд приходить такого.

Згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов переконання про відмову у задоволенні позову, то судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів- відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 паспорт громадянки США № НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

Повний текст рішення складено 27.10.2022 року.

Суддя П. С. Невойт