КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/709/2022
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Печерської районної в м. Києві державної адміністрації на рішення Печерського районного суду м. Києва в складі судді Вовка С.В., ухвалене в м. Київ 01 липня 2021 року у справі за позовом Печерської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», Департамент комунальної власності міста Києва, Київська міська рада, Департамент охорони культурної спадщини, про витребування майна з чужого володіння,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2020 року Печерська районна в м. Києві державна адміністрація звернулася з даним позовом, просила витребувати квартиру АДРЕСА_1 (яка фактично є квартирою АДРЕСА_2 з власності ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради як відумерлу спадщину.

Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідно до п. 4.16 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10 грудня 2012 року № 1112 забезпечує захист майнових та немайнових прав територіальної громади м. Києва відносно майна, яке передане до сфери управління Печерського району.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року задоволено позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання спадщини відумерлою. Зокрема визнано спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_2 , яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , відумерлою та передано її у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Таким чином, власником квартири за вказаною адресою є територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 07 червня 2018 року № 96 зараховано до комунальної власності зазначену квартиру та передано до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22 травня 2017 року перебуває у власності ОСОБА_5 19 липня 2018 року Печерська районна в м. Києві державна адміністрація звернулася з позовом до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого володіння та одночасно з заявою про забезпечення позову, яку було задоволено ухвалою суду від 06 серпня 2018 року та накладено арешт на вказану квартиру. Однак, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 06 червня 2019 року внесено запис про знищення об`єкта нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , яка перебувала у власності ОСОБА_5 , хоча будь-які відомості щодо знищення вказаної квартири у власника, органу управління або балансоутримувача відсутні.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20 лютого 2020 року внесено запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 .

Ті факти, що квартира АДРЕСА_2 знищувалася, квартири АДРЕСА_1 як іншого об`єкта нерухомості згідно поверхового плану і технічної документації не існує, а квартира АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 мають однакову площу, дають можливість зробити висновок, що це є один і той самий об`єкт нерухомості.

Працівниками ЖЕД «Липкжитлосервіс» складено акти, в яких зазначено, що виходом на місце було проведено візуальне обстеження квартири АДРЕСА_4 та встановлено, що в даній квартирі проводяться ремонтні роботи будівельною бригадою, а також, що квартира АДРЕСА_4 (53-1) знаходиться на 5 поверсі 5-поверхового будинку, згідно поверхового плану на сходовій клітині знаходяться дві квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4 , додано фотознімки сходової клітини 5 поверху, де поряд з квартирою АДРЕСА_5 розміщено квартиру АДРЕСА_4 , власником якої була ОСОБА_4 , ніякої іншої квартири АДРЕСА_1 на сходовій клітині немає. Вказане свідчить про штучне створення ситуації, за якої територіальна громада м. Києва позбавляється можливості зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Наголошував, що будинок АДРЕСА_6 є пам`яткою архітектури місцевого значення і охороняється законом, а тому будь-які дії щодо пам`яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади обласної, міської державних адміністрацій.

Зазначив, що квартира АДРЕСА_4 , яка, як вважає позивач, зареєстрована як квартира АДРЕСА_1 , вибула з володіння Київської міської ради та Печерської райдержадміністрації незаконно та без відповідної на те волі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року в позові відмовлено.

Позивач Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що основне, на чому ґрунтується судове рішення, є те, що лише власник має право на витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі ст. 387 ЦК України, а також відсутні підстави вважати, що порушені права позивача.

Повторно викладав обставини, наведені в позові, якими обґрунтовано позовні вимоги.

Вказував, що оскільки розпорядженням КМДА від 07 червня 2018 року спірну квартиру передано до сфери управління позивача, він мав всі підстави звертатися до суду з позовом про витребування спірного майна на користь територіальної громади м. Києва.

Вказував, що в рішенні суду зазначено, що 24 січня 2020 року між відповідачем та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого відповідачем було придбане спірне майно та він є добросовісним набувачем даної квартири, однак дані обставини не є перешкодою для витребування спірного майна, посилався на ст. 386 - 388 ЦК України та постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 372/266/15-ц.

Вказував, що судом першої інстанції зазначено про різні характеристики квартири, яка є відумерлою спадщиною, та квартири, яка є власністю ОСОБА_1 . Але судом не враховано, що квартира АДРЕСА_4 не знищувалася, дані квартири є одним і тим самим об`єктом нерухомості.

Зазначав, що судом першої інстанції не надано оцінки актам, складеним працівниками ЖЕД «Липкжитлосервіс», на які позивач посилався в позові.

Від третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, підтримала доводи апеляційної скарги.

Від відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_7 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Посилався на те, що скаржник намагається витребувати від відповідача квартиру АДРЕСА_3 на користь територіальної громади м. Києва на тій підставі, що Київська міська рада є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_2 житловою площею 55,7 кв.м. згідно рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року.

Разом з тим, позивачем по даній справі виступає не Київська міська рада, яка, як стверджує позивач, є власником квартири, а Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, яка не є її власником. Після винесення Апеляційним судом м. Києва рішення від 01 листопада 2016 року Київська міська рада не здійснила державну реєстрацію права власності, а скаржник також не є власником даного майна. Відтак, права та інтереси позивача або Київської міської ради жодним чином не порушуються.

Вказував, що в силу п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності Київської міської ради на квартиру АДРЕСА_2 було припинено 06 червня 2019 року.

З урахуванням того, що право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна - двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 83.5 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м. було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і вказаний запис є чинним, саме ОСОБА_1 є законним власником зазначеного об`єкта нерухомості і цей об`єкт нерухомості є відмінним від того, яким володіла Київська міська рада.

Разом із тим, в силу тієї обставини, що позивачем не надано доказів того, що запис про знищення об`єкта нерухомого майна є нечинним чи його скасовано, то в силу ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України Київська міська рада, починаючи з 06 червня 2019 року не є власником нерухомого майна.

Посилався на те, що технічні характеристики (житлова площа, кількість кімнат) спірної квартири і належного йому об`єкта нерухомого майна є різними. Таким чином, позивачем, який не є власником майна, було заявлено позовну вимогу про витребування від відповідача майна, яким останній ніколи не володів і не володіє на даний час, всі ці обставини були досліджені та враховані судом першої інстанції. Відповідачем було набуто спірне нерухоме майно шляхом створення нового нерухомого майна, а не внаслідок придбання його у недобросовісного продавця. Відтак відповідач не може бути ні добросовісним, ні недобросовісним набувачем майна, і витребування від нього майна на підставі ст. 388 ЦК України, що створене, а не придбане у недобросовісного продавця, буде суперечити нормам ЦК України.

Посилався на правові висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 13 листопада 2019 року в справі № 645/4220/16-ц.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, на а. с. 21 - 26 знаходиться роздрукована з ЄДРСР знеособлена копія рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року в справі № 757/24274/15-ц за позовом прокуратури м. Києві в інтересах держави в особі Київської міської ради про визнання договору недійсним та визнання спадщини відумерлою, яким позов залишено без задоволення.

На а. с. 27 - 32 знаходиться роздрукована з ЄДРСР знеособлена копія рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року, яким апеляційну скаргу прокурора задоволено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року в справі № 757/24274/15-ц скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 25 березня 2014 року, визнано спадщину у вигляді квартири загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 55,7 кв.м., відумерлою, передано її у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради.

Учасники справи не заперечували, що дані судові рішення стосуються квартири АДРЕСА_2 .

На а. с. 37 - 38 знаходиться копія розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07 червня 2018 року № 976 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади міста Києва квартир», яким на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року в справі № 757/24274/15-ц зараховано до комунальної власності м. Києва та передано до сфери управління відповідних районних в м. Києві державних адміністрацій квартиру за адресою АДРЕСА_7 , кількість кімнат 3, загальна площа 83,5 кв.м.

На а. с. 39 - 40 знаходиться копія розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 вересня 2014 року № 1017 «Деякі питання розподілу житлової площі в м. Києві», згідно якого уповноважено районні в м. Києві державні адміністрації передавати Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) житлові приміщення, що звільнилися і перебувають у власності територіальної громади м. Києва.

На а. с. 58 - 60 знаходиться копія розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 22 січня 2019 року № 45, яким закріплено за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» на праві господарського відання нерухоме майно, яке передано до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації згідно з додатком; здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, зазначене у п. 1 цього розпорядження, за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради (згідно додатку, трикімнатна квартира АДРЕСА_2 пл. 83,5 кв.м.).

На а. с. 65 знаходиться витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб, згідно якого в квартирі за адресою АДРЕСА_7 зареєстровані особи відсутні.

На а. с. 42 наявна копія акту представників ЖЕД «Липкижитлосервіс» від 10 березня 2020 року про те, що провести обстеження квартири АДРЕСА_2 не видалось можливим в зв`язку з тим, що двері квартири зачинені, зі слів двірника, за даною адресою більше 2 місяців ніхто не проживає.

На а. с. 43 наявна копія поверхового плану квартири АДРЕСА_2 , яка складається з 3 кімнат, загальна площа 82,7 кв.м.

На а. с. 46 наявна копія акту представників ЖЕД «Липкижитлосервіс» від 28 липня 2020 року, згідно якого виходом на місце представниками встановлено, що 28 липня 2020 року о 15:30 було проведено візуальне обстеження квартири АДРЕСА_2 , під час обстеження встановлено, що в даній квартирі проводяться ремонтні роботи будівельною бригадою, роботи проводяться без втручань в несучі конструкції будинку, зі слів бригадира, власник квартири АДРЕСА_4 на даний час знаходиться за кордоном.

На а. с. 47 наявна копія акту представників ЖЕД «Липкижитлосервіс» від 20 листопада 2020 року, згідно якого виходом на місце представниками встановлено, що 20 листопада 2020 року о 11:30 було проведено візуальне обстеження кв. АДРЕСА_4 , яка в Державному реєстрі нерухомого майна значиться під АДРЕСА_3 . Вказана кв. АДРЕСА_4 (53-1) знаходиться на 5 поверсі 5-поверхового будинку, згідно поверхового плану на сходовій клітині 5 поверху знаходяться дві квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4 (53-1). Відповідно під час обстеження було візуально виявлено, що вхідні двері кв. АДРЕСА_4 (53=1) не обладнано дзвінком, на самих дверях відсутня нумерація, при спробі постукати в вказані двері квартири ніхто не відчинив. У подальшому було візуально обстежено мансардний поверх, де на клітинкових сходах знаходилось будівельне сміття, складене до мішків світлого кольору, також на мансардному поверсі знаходяться двері кв. АДРЕСА_8 , які теж не мають нумерації, відсутній дзвінок, вказані двері ніхто також не відчинив. У подальшому було здійснено телефонну бесіду з приміщення охоронця з головою ОСББ «АДРЕСА_3», яка повідомила, що будівельні роботи у кв. АДРЕСА_4 (53-1) та АДРЕСА_8 проводяться без втручання в несучі конструкції; також під час виходу проводилась фотофіксація.

На а. с. 48 - 55 знаходяться документи фотофіксації, а саме зовнішній вигляд будинку, вхідних дверей квартир без нумерації, таблички на під`їзді « АДРЕСА_9 ».

На а. с. 56 знаходиться копія акту представників ЖЕД «Липкижитлосервіс» від 23 листопада 2020 року, згідно якого виходом на місце представниками встановлено: 23 листопада 2020 року о 13:30 було проведено візуальне обстеження квартири АДРЕСА_4 , яка в Державному реєстрі нерухомого майна значиться під АДРЕСА_3 . Вказана квартира АДРЕСА_4 (53-1) знаходиться на 5 поверсі 5-поверхового будинку. Згідно поверхового плату на сходовій клітині 5 поверху знаходяться дві квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4 (53-1). Відповідно під час обстеження візуально було виявлено, що вхідні двері кв. АДРЕСА_4 (53-1) не мають нумерації, також над дверима була розташована камера відеоспостереження, відповідно вхідні двері вказаної квартири ніхто не відчинив. У подальшому було візуально обстежено мансардний поверх, де на момент обстеження було відсутнє будівельне сміття, відповідно на мансардному поверсі знаходяться вхідні дверні кв. АДРЕСА_8 , які не мають нумерації, над дверима встановлено відеокамеру, двері ніхто не відчинив. Під час виходу проводилась фотофіксація.

На а. с. 10 - 20 наявна Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20 листопада 2020 року за параметрами запиту « АДРЕСА_7 », згідно якої 25 березня 2014 року приватним нотаріусом прийнято рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру за вказаною адресою на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 25 березня 2014 року з ОСОБА_4 (а. с. 17).

22 травня 2017 року приватним нотаріусом Щуром О.І. прийнято рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру за вказаною адресою на підставі договору купівлі-продажу від 22 травня 2017 року, укладеним з ОСОБА_2 (а. с. 16).

24 жовтня 2018 року на підставі постанови Печерського РВДВС м. Київ про арешт нерухомого майна зареєстровано арешт на квартиру за вказаною адресою, власником якої зазначений ОСОБА_5 (а. с. 19).

06 червня 2019 року реєстратором КП «Реєстратор» Нікітіною Ю.В. прийнято рішення про закриття об`єкта нерухомого майна в зв`язку з його знищенням та погашення права власності ОСОБА_5 на цій підставі (а. с. 16 - 17).

Також 06 червня 2019 року реєстратором КП «Реєстратор» Нікітіною Ю.В. прийнято рішення про реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) ТОВ «Віржин Піпл» на підставі договору б/н від 16 серпня 2017 року на квартиру АДРЕСА_10 (а. с. 15 - 16).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20 листопада 2020 року за параметрами запиту « АДРЕСА_7 » також вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_11 загальною площею 78 кв.м., житловою площею 66,4 кв.м., кількість кімнат - 2, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. від 24 лютого 2020 року, на підставі технічного паспорту, виданого ТОВ «Будлідер Парк» від 12 лютого 2020 року, висновку про технічну можливість поділу; квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., кількість кімнат - 2, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. від 24 лютого 2020 року, на підставі технічного паспорту, виданого ТОВ «Будлідер Парк» від 12 лютого 2020 року, висновку про технічну можливість поділу.

На а. с. 16 наявні відомості про об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 55,7 кв.м., власником якого є ОСОБА_5 , а саме що об`єкт нерухомого майна закрито в зв`язку із знищенням об`єкта нерухомого майна, відомості внесено до реєстру 06 червня 2019 року КП «Реєстратор» м. Київ Нікітіною Ю.В .

На а. с. 117 - 120 знаходиться копія договору купівлі-продажу квартири від 24 січня 2020 року, укладеного відповідачем ОСОБА_1 з ОСОБА_6 , на підставі якого відповідач придбав нерухоме майно, яким є квартира АДРЕСА_10 , що складається з 4 житлових кімнат житловою площею 76,70 кв.м., загальною площею 161,50 кв.м., яка належить продавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 15 січня 2020 року приватним нотаріусом Василенком О.А. за реєстровим № 264; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, номер запису про право власності 35048418.

На а. с. 122 - 125 знаходиться копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_10 , виготовленого ТОВ Армовірбуд» 04 січня 2019 року на замовлення ТОВ «Віржин Піпл».

На а. с. 127 наявний висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, складений ТОВ «Будлідер Парк» 12 лютого 2020 року, наданий власнику ОСОБА_1 , про те, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 січня 2020 року технічна характеристика квартири в житловому будинку загальна площа 161,50 кв.м., житлова площа 76,70 кв.м., розташована за адресою АДРЕСА_6 . Склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси: квартира АДРЕСА_3 , квартира АДРЕСА_12 . За технічними показниками об`єкт може бути поділено.

На а. с. 130 знаходиться витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 лютого 2020 року, згідно якого приватним нотаріусом Литвин А.С. здійснено реєстрацію права власності на нерухоме майно з реєстраційним номером 000 - квартиру загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., кількість кімнат - 2, адреса АДРЕСА_13 .

На а. с. 132 - 136 знаходиться копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , згідно якого загальна площа квартири 83,5 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат, загальна житлова площа 46,1 кв.м.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи Печерській районній в м. Києві державній адміністрації в позові про витребування майна з чужого володіння, суд першої інстанції виходив із того, що лише власник майна вправі порушувати питання про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, в той час як позов подано не Київською міською радою, яка, як стверджує позивач, є власником спірного майна, а Печерською районною в м. Києвідержавною адміністрацією, і відсутні підстави стверджувати про порушені права даної особи, які підлягали б захисту в судовому порядку.

Крім того, суд прийшов до висновку, що в силу п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 83,5 кв.м. та житловою площею 55,7 кв.м. припинено 06 червня 2019 року. З урахуванням того, що право власності на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 83,5 кв.м. та житловою площею 46,1 кв.м. зареєстроване в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно і вказаний запис є чинним, відповідач є законним власником зазначеного об`єкта нерухомості. Крім того, з технічних характеристик об`єкта нерухомого майна вбачається, що належне відповідачу нерухоме майно у вигляді двокімнатної квартири з житловою площею 46,1 кв.м. не має відношення до трикімнатної квартири позивача пл. 55,7 кв.м.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про столицю України місто-герой Київ» питання організації управління районами в місті Києві належать до компетенції Київської міської ради і вирішуються відповідно до Конституції, цього та інших законів України, рішень міської ради про управління районами міста. У районах міста Києва діють районні в місті Києві державні адміністрації, які підпорядковуються Київській міській державній адміністрації, а в разі утворення районних у місті Києві рад також є підзвітними і підконтрольними відповідним радам як виконавчі органи таких рад.

Відповідно до ст. 10-1 Закону України «Про столицю України місто-герой Київ» виконавчим органом Київської міської ради є Київська міська державна адміністрація, яка паралельно виконує функції державної виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади в місті Києві.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Відповідно до абз. 1 ст. 14 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації здійснюють повноваження місцевого самоврядування, делеговані їм відповідними радами.

Київська міська державна адміністрація входить до системи органів місцевого самоврядування.

Печерська районна в м. Києві державна адміністрація є підпорядкованою Київській міській державній адміністрації.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 січня 2011 року № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» доручено районним в місті Києві державним адміністраціям реалізовувати окремі повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), надані виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) згідно з Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", іншими актами законодавства згідно з додатками 1 - 11, зокрема, згідно з п. 1 додатку 3 даного розпорядження (Перелік повноважень у галузі управління комунальною власністю) районні в м. Києві державні адміністрації здійснюють управління майном, переданим в установленому порядку до сфери управління відповідної районної в місті Києві державної адміністрації.

Згідно п. 4.16 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10 грудня 2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами у місті Києві», здійснюючи управління об`єктами, зазначеними у пункті 1 цього розпорядження, районні в місті Києві державні адміністрації забезпечують захист майнових та немайнових прав територіальної громади м. Києва.

На а. с. 37 - 38 знаходиться копія розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07 червня 2018 року № 976 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади міста Києва квартир», яким на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року в справі № 757/24274/15-ц зараховано до комунальної власності м. Києва та передано до сфери управління відповідних районних в м. Києві державних адміністрацій квартиру за адресою АДРЕСА_7 , кількість кімнат 3, загальна площа 83,5 кв.м.

На а. с. 39 - 40 знаходиться копія розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 вересня 2014 року № 1017 «Деякі питання розподілу житлової площі в м. Києві», згідно якого уповноважено районні в м. Києві державні адміністрації передавати Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) житлові приміщення, що звільнилися і перебувають у власності територіальної громади м. Києва.

На а. с. 58 - 60 знаходиться копія розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 22 січня 2019 року № 45, яким закріплено з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» на праві господарського відання нерухоме майно, яке передано до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації згідно з додатком; здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, зазначене у п. 1 цього розпорядження, за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради (згідно додатку, трикімнатна квартира АДРЕСА_2 пл. 83,5 кв.м.).

Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Наведені вимоги закону та обставини справи залишились поза увагою суду першої інстанції, який не перевірив обґрунтованих доводів Печерської районної в м. Києві державної адміністрації щодо наявності у неї права звертатися до суду з позовом в інтересах територіальної громади в особі Київської міської ради, яка цього права не заперечувала і позов підтримала. Натомість, фактично погодившись з запереченнями відповідача щодо повноважень позивача, суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про те, що Печерська районна в м. Києві державна адміністрація не є належним позивачем у даній справі, оскільки її права, які б підлягали захисту в судовому порядку, порушені не були.

Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи відзиву відповідача на апеляційну скаргу, що позивач не був наділений правом звернення до суду з даною позовною заявою.

Крім того, не ґрунтуються на вимогах закону висновки суду першої інстанції про наявність лише у власника майна права порушувати питання про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, з огляду на положення ст. 396 ЦК України, яка поширює право віндикації не лише на власника майна, а й на особу, що має речове право на майно (титульного володільця).

Апеляційний суд також не може погодитись з помилковими висновками суду першої інстанції, що право власності ОСОБА_1 на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вказаний запис є чинним, і відповідач є законним власником зазначеного об`єкта нерухомості, з огляду на те, що позивачем право власності ОСОБА_1 не оскаржується, підставою позову є вибуття нерухомого майна з володіння Київської міської ради та Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як органу, якому таке майно передане до сфери управління, незаконно без відповідної на те їх волі, відтак наявність запису про право власності відповідача в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не є перешкодою для витребування спірного майна в порядку віндикації і підставою для відмови в позові про витребування майна.

Наведене підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18) та від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19).

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) вказано, що «ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18) зроблено висновок, що «за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19) зазначено, що однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)».

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 наведено правовий висновок про те, що об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову.

Судом першої інстанції здійснено порівняння технічних характеристик належного відповідачу майна та майна, яке просив витребувати позивач, і встановлено, що нерухоме майно, яке належить відповідачу на праві власності, не має жодного відношення до нерухомого майна, що належало Київській міській раді, оскільки відповідачу належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , а позивачу належала трикімнатна квартира АДРЕСА_4 , житлова площа квартири відповідача складає 46,1 кв.м., загальна площа - 83,5 кв.м., а житлова площа квартири, що належала Київській міській раді - 55,7 кв.м.

Зосередившись на формальній невідповідності індивідуальних характеристик нерухомого майна, суд першої інстанції не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності.

Також судом першої інстанції не враховано наявні в матеріалах справи акти ЖЕД «Липкижитлосервіс» від 28 липня 2020 року, 20 та 23 листопада 2020 року щодо візуального обстеження квартири АДРЕСА_4 , якими встановлено проведення ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_4 , яка в Державному реєстрі нерухомого майна значиться під АДРЕСА_1 , та в приміщенні на мансардному поверсі (відповідно до технічного паспорту кв. АДРЕСА_8 ) (а. с. 46, 47, 56 т. 1).

Судом першої інстанції залишено поза увагою та не надано оцінки договору купівлі-продажу квартири, укладеному 24 січня 2020 року ОСОБА_6 з ОСОБА_1 , та технічному паспорту квартири АДРЕСА_14 , із яких вбачається, що відповідачем придбано дворівневу квартиру АДРЕСА_10 , яка складається з чотирьох житлових кімнат житловою площею 76,70 кв.м., загальною площею 161,50 кв.м. (а. с. 117 - 125 т. 1).

В подальшому ОСОБА_1 здійснено поділ вказаної квартири на кв. АДРЕСА_1 та АДРЕСА_12 , що підтверджується наявними в матеріалах справи висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 12 лютого 2020 року, планами квартир, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та технічним паспортом квартири АДРЕСА_1 (а. с. 127 - 136 т. 1).

Наведене дає підстави для висновку про ряд переобладнань, яким була піддана квартира АДРЕСА_2 , належна територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради, разом із тим, оскільки квартира існує в натурі на момент подання позову, зміна її технічних характеристик не є перешкодою для витребування зазначеного майна на користь власника.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу, що 06 червня 2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про знищення об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , в зв`язку з чим було припинено право власності Київської міської ради на вказане майно, а також доводи, що з технічних характеристик належного ОСОБА_1 нерухомого майна вбачається відсутність його відношення до майна, яке належало Київській міській раді, встановлених апеляційним судом обставин не спростовують і не є підставою для відмови в позові про витребування майна з чужого володіння.

Отже, при розгляді даної справи суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та не визначився з характером спірних правовідносин, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, відтак судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Апеляційний суд враховує, що позивач просив витребувати квартиру АДРЕСА_1 (яка фактично є квартирою АДРЕСА_2 , однак, оскільки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року у власність територіальної громади м. Києва передано саме квартиру АДРЕСА_2 , підстав для витребування квартири з іншою нумерацією № 53-1 на користь позивача апеляційний суд не вбачає.

Разом із тим, встановивши, що квартира АДРЕСА_2 , вибула з володіння власника - територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради та Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, яка здійснює управління цим майном, поза їх волею на підставі договору купівлі-продажу від 25 березня 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який в подальшому рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року було визнано недійсним, а спадщину - відумерлою та передано вказану квартиру у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, при цьому відповідачем ОСОБА_1 здійснено переобладнання квартири і змінено її нумерацію з № 53 на № 53-1, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для витребування на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради квартири АДРЕСА_2 з власності ОСОБА_1 , задовольнивши позов частково.

Перевіряючи доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу щодо втручання у його право на мирне володіння майном, апеляційний суд враховує наступне.

Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном».

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном, може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Принцип «належного урядування» не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які необхідно з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій є оціночним і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.

Правовідносини, пов`язані з вибуттям майна з комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес.

Вибуття майна із комунальної власності поза волею територіальної громади унеможливлює в подальшому на виконання повноважень та завдань територіальної громади міста передати його у користування найменш забезпеченим та найбільш соціально потребуючим категоріям населення територіальної громади. Зазначене свідчить про дотримання справедливої рівноваги (балансу) між загальним інтересом громади та інтересами ОСОБА_1 як особи, яка страждає від такого втручання, і який не позбавлений можливості відновити своє право у спосіб звернення до продавця квартири з вимогою про відшкодування збитків з підстав, передбачених статтею 661 ЦК України, а також наділений правами, передбаченими частинами третьою, четвертою статті 390 ЦК України, тому втручання у право власності ОСОБА_1 не може вважатися непропорційним та таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Витребування нерухомого майна в даному випадку переслідує легітимну мету, оскільки спрямовано на недопущення протиправного привласнення комунального майна та на забезпечення належного здійснення речових прав Київської міської ради та Печерської районної у м. Києві державної адміністрації.

Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 201/2635/18 (провадження № 61-8188св21).

Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу з посиланням на правові висновки Верховного Суду в постанові від 13 листопада 2019 року в справі № 645/4220/16-ц про покладення на нього як добросовісного набувача індивідуального та надмірного тягаря та порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, витребувавши з власності відповідача на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_15 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь Печерської районної в м. Києві державної адміністрації підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволення позову та апеляційної скарги в розмірі 3153 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Печерської районної в м. Києві державної адміністрації задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов Печерської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», Департамент комунальної власності міста Києва, Київська міська рада, Департамент охорони культурної спадщини, про витребування майна з чужого володіння задовольнити частково.

Витребувати квартиру АДРЕСА_15 з власності ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_13 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Печерської районної в м. Києві державної адміністрації (м. Київ вул. Омеляновича-Павленка 15 ) судові витрати в розмірі 3153 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 30 червня 2022 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.