Справа №295/831/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2022 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м.Житомира Лєдньов Д.М. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд із позовом, де зазначив, що він є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, в період з 02.07.2015 року по 18.05.2021 року мав інвалідність 3-ї групи, інвалідність пов`язана з наслідками аварії на ЧАЕС, а з 19.05.2021 року - інвалідність 2-ї групи. Перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області як отримувач пенсії.

На позивача поширюється дія статі 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», редакція якої в період до 01.01.2015 року передбачала виплату пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не нижче кратного розміру пенсій за віком в залежності від групи інвалідності.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону № 76-VIII від 28.12.2014, яка набрала чинності з 01.01.2015 року, умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Мінімальні розміру пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлюються Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)2021 від 07.04.2021 року визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частина третя статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Вказаним рішенням зазначено, що громадяни України, на яких поширюється дія статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII, мають право на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії частини третьої статті 54 цього закону в редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Позивач зауважує, що внаслідок застосованих на протязі тривалого часу обмежень у пенсійних виплатах, нарахування по яких здійснювалось на підставі визнаною неконституційною норми Закону та у меншому у порівнянні з редакцією Закону від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР розмірі, йому завдано матеріальної шкоди, розмір якої становить різницю між таким нарахуванням відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1210 та сумами, встановленими згідно відновлених положень Закону із прив`язкою до кратного розміру мінімальних пенсій за віком.

Вказуючи на положення ст. 152 Конституції України, згідно якої матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку, позивач просить стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету, шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України матеріальну шкоду у вигляді недоотриманих пенсійних виплат за періоди з 02.07.2015 року по 31.12.2016 року та з 01.10.2017 року по 30.06.2021 року включно в розмірі 443 252,93 грн.

Ухвалою суду від 24.01.2022 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області.

В період з 02.07.2015 року по 18.05.2021 року мав інвалідність 3-ї групи (захворювання пов`язане із впливом аварії на ЧАЕС), в період з 19.05.2021 року є особою з інвалідністю 2-ї групи.

Відповідно до ч.3 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

У період дії норми Закону у наведеній редакції механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - пенсії) визначався постановою Кабінету Міністрів України від від 23 листопада 2011 р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)2021 від 07.04.2021 року визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У своєму рішенні Суд зазначив про необхідність Верховній Раді України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

У разі неприведення нормативного регулювання, встановленого статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"" від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР:

"В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком".

Конституційний Суд України зазначив, що громадяни України, на яких поширюється дія статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII, мають право на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії частини третьої статті 54 цього закону в редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Відповідно до частин першої-другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

При вирішенні питання про можливість відшкодування майнової шкоди судом підлягають до з`ясування обставини на підтвердження факту визнання незаконним і скасування нормативно-правового акта (ст. 1175 ЦК України), виникнення шкоди, пов`язаної з дією такого нормативно-правового-акту, розміру такої шкоди.

Як зазначалось вище, рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)2021 від 07.04.2021 року визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Вказаним же рішенням підтверджено право осіб, які зазнали шкоди внаслідок дії частини третьої статті 54 цього закону в редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, на відшкодування такої шкоди.

При цьому, розмір заподіяної шкоди не може зводитись до фактичної різниці між сумами грошових коштів, сплачених як пенсійні виплати на підставі постанови Кабінету Міністрів України від від 23 листопада 2011 р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та розміром пенсійних нарахувань, передбачених положеннями ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"" від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР.

Відповідно до ст. 152 Конституції України Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Слід зазначити, що положення частини третьої статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, підлягали до застосування за способом реалізації Управлінням пенсійного фонду України покладених на нього повноважень та виконання обов`язкових на території України законів та інших підзаконних нормативних актів.

В період дії зазначених положень ч.3 ст. 54 Закону № 796-XII будь-які альтернативні шляхи нарахування та здійснення пенсійних виплат особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, не передбачалось, зокрема за пріоритетністю закону по відношенню до підзаконних нормативних актів.

Сама по собі різниця між формулюванням норм права, які, не будучи позбавленими чинності, встановлювали порядок нарахування пенсійних виплат як соціальних гарантій держави перед громадянином, не може слугувати критерієм чіткого математичного обрахунку розміру заподіяної шкоди в розрізі ст. 22 ЦК України.

Суд зазначає, що в мотивувальній частині свого рішення від 07.04.2021 року Конституційний Суд України звернув увагу, що держава зобов`язана розробити порядок (юридичний механізм) відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 76-VIII.

Вказане узгоджується з висновком суду про неможливість ототожнення різниці між передбаченими до виплати за різними нормативними актами грошовими сумами на пенсійне забезпечення із сумою шкоди, завданої особі в результаті визнання незаконним (неконституційним) нормативно-правового акта.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 258-279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.М.Лєдньов