Дата документу 29.06.2022 Справа № 331/6925/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/6925/21 Головуючий у 1 інстанції:Апаллонова Ю.В. Провадження № 22-ц/807/1227/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Кочеткової І.В.

Кримської О.М.

за участі секретаря: Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі та повернення ОСОБА_1 його позовної заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення 3% річних, інфляційних збитків та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення 3% річних, інфляційних збитків та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 з 22.09.2016р.є суддею у відставці, тому з 04.10.2016р. перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ України в Запорізькій області (управління обслуговування громадян відділ обслуговування громадян № 15). Розпорядженням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 13.10.2016р. йому було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, починаючи з 04.10.2016р.У зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, ОСОБА_1 звернувся 04.03.2020р. до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку від 25.02.2020р. № 08-02/768, видану Теруправлінням ДСА про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Рішенням ПФУ від 16.03.2020р.ОСОБА_1 безпідставно і всупереч Закону було відмовлено в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в зв`язку з чим він змушений був звернутися до суду за захистом порушених прав. Таке відношення відповідача потягло за собою приниження його гідності та спричинило моральні страждання.

Рішенням Запорізького окружного суду від 19.10.2020р. по справі №280/6008/20 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області зобов`язано здійснити ОСОБА_1 як судці у відставці перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19.02.2020р.

Після того, як рішення суду набрало законної сили, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою про його виконання, у відповідь на яку ГУ ПФУ в Запорізькій області своїм листом повідомило ОСОБА_1 , що перерахунок щомісячного грошового утримання з 25.02.2020р. здійснено, та згідно довідки заборгованість з виплати щомісячного грошового утримання за період з 19.02.2020р. по 31.01.2021р. становить 348 743 ( триста сорок вісім тисяч сімсот сорок три) грн. 54 коп., але ці грошові кошти відповідач незаконно утримує, не сплачує йому, чим перешкоджає у їх законному отриманні та розпорядженні на свій розсуд. Такі противоправні дії відповідача призводять до нервових потрясінь, непотрібних звернень до інших інстанцій за захистом порушених прав.

Так як ГУ ПФУ в Запорізькій області відмовилось добровільно сплатити вказану заборгованість, ОСОБА_1 в кінці жовтня 2021р. змушений був звернутися до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про примусове виконання виконавчого листа, виданого 21.07.2021р. Запорізьким окружним адміністративним судом, на підставі чого було відкрито виконавче провадження № 66651278, і виконавцем було надано відповідачеві строк для добровільного виконання рішення суду, але останній до теперішнього часу грошові кошти позивачу не сплатив.

Таким чином, Головне управління ПФУ України в Запорізькій області з 19.02.2019р. по теперішній час порушує законні права ОСОБА_1 на отримання грошових коштів та розпорядження ними. Оскільки відповідачем порушено право ОСОБА_1 на отримання заборгованості з щомісячного грошового утримання судді у відставці, яка склала 348 743,54 грн., він просить стягнути з ПФУ за період з 01.03.2020р. по 01.11.2021р. інфляційні витрати, 3% річних та відшкодувати моральну шкоду.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2022 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 . Позовну заяву з додатками до неї повернуто позивачу.

Суд першої інстанції виходив з того, що позов подано з порушенням правил судочинства, оскільки вказаний позов слід розглядати за правилами адміністративного судочинства, в порядку, визначеному КАС України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу, та ухвалити нове рішення, яким відкрити провадження у справі.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність розгляду вказаного спору в Запорізькому окружному адміністративному суді. З огляду на суб`єктний склад сторін, характер спірних правовідносин у цій справі, на думку ОСОБА_1 , спір підлягає розгляду в порядку саме цивільного судочинства.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що в грудні 2022 року він звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України про стягнення моральної шкоди, 3% річних та інфляційних збитків. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2021р. визначена підсудність його позовної заяви Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя. Тобто йому не було відмовлено у відкритті провадження судом загальною юрисдикції, а лише визначено інший за територіальністю суд.

У відзиві на скаргу ГУ ПФУ в Запорізькій області вказує, що 09 лютого 2021 року у справі 520/17342/18, провадження 14-158цс20, Великою Палатою Верховного Суду винесено постанову, якою проаналізовано судову практику, що склалася до цього часу стосовно стягнення індексації грошового зобов`язання та сплати 3% річних, на підставі чого Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що спори про стягнення інфляційних втрат, 3% річних не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо раніше було вирішено основний спір щодо самого грошового зобов`язання в порядку адміністративної юрисдикції.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за останній відомим місцем проживання.

Представник ГУ ПФУ в Запорізькій області, будучи належним чином повідомлений про судове засідання, про що мається розписка про отримання ним судової повістки 26.05.2022р., до судового засідання апеляційного суду 29.06.2022р. не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Судове засідання апеляційного суду відбулось 29.06.2022р. за відсутності учасників справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у

справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, який, відмовляючи у відкритті провадження, виходив з того, що позивачем подано позов з порушенням правил судочинства, оскільки вказаний позов слід розглядати за правилами адміністративного судочинства, в порядку, визначеному КАС України, виходячи з такого.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України, ГПК України, КТТК України або КУпАП - віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У відповідності з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного

судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житло-

вих та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо

визначеного кола правовідносин.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (ст.19 ЦПК України).

Натомість, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих правовідносин з їх специфічними суб`єктами та їх підпорядкованістю.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності (ч.1, п.1 ч.2 ст.19 КАС України).

Отже, загальними критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові № 638/1620/20 від 28.05.2021, постанові № 335/5689/20 від 28.07.2021 та Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19, від 05 травня 2020 року у справі № 761/218908/16-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц та від 22.09.2020 у справі № 918/631/19.

У п.7 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Також колегія наголошує на тому, щодо до справ адміністративної юрисдикції віднесені, зокрема, публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єкт- ний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення або спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень тощо.

Зокрема, наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми (соціальні виплати), не нараховані або не виплачені як доходи, не змінює правової природи правовідносин учасників цього спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав або зобов' язань, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує або підтверджує існуючі зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем.

Таким чином, спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб' єктом владних повноважень своїх функцій та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема, щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

З посиланнями в апеляційній скарзі на те, що юридична природа правовідносин, які виникли у даній справі, є грошові зобов`язання, тому на них поширюється дія положень частини другою статті 625 ЦК України, а відтак справу належить розглядати у судах загальної юрисдикції, бо мається цивільний спір, колегія суддів категорично не погоджується.

У даній справі, спір виник у зв`язку з невиконанням судового рішення щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Тому правовідносини, які виникають між сторонами стосовно індексації грошового зобов`язання та сплати трьох процентів річних, не є зобов`язальними в розумінні ст. 625 ЦК України, вони розглядаються в рамках спору, що регулюється спеціальним законодавством про пенсійне забезпечення громадян окремої категорії.

Вищезазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року по справі № 642/6005/17 (провадження № 61-42353св18).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Отже, ураховуючи акцесорний (додатковий) характер визначених ст. 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Як вбачається з матеріалів справи, спір за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії у справі № 280/6008/20 був розглянутий 19.10.2020р. Запорізьким окружним адміністративним судом за правилами адміністративного судочинства.

Законом N° 2050-ІІІ також передбачено проведення компенсаційних виплат відповідно до коефіцієнту приросту споживчих цін за порушення термінів виплати доходів громадян, передбачених цим законом. Правова природа такої відповідальності не відрізняється від правової природи відповідальності, яка виникає на підставі статті 625 ЦК України в частині її акцесорного характеру та похідної правової природи спору.

Відтак, ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України та Законом України N° 2050-ІІІ зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Таким чином, за своєю юридичною природою невиплата пенсійних нарахувань не породжує нових прав та зобов`язань, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та підтверджує існуючі зобов`язання.

Оскільки правовідносини, які виникають між сторонами стосовно індексації грошового зобов`язання та сплати трьох процентів річних не є зобов`язальними в розумінні ст. 625 ЦК України, то вони розглядаються в рамках спору, що регулюється спеціальним законодавством про пенсійне забезпечення громадян окремої категорії в рамках адміністративного судочинства України.

Вищевказану думку було підтримано Великою Палатою Верховного Суду у справі № 520/17342/18 від 09.02.2021, яка закрила провадження у цій справі про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Стосовно моральної шкоди, заявленої позивачем, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як зазначено в апеляційній скарзі, при подачі цивільного позову апелянт керувався тим, що при розгляді адміністративного спору ним не було заявлено вимог про стягнення моральної шкоди.

Посилання ОСОБА_1 на правову позицію Верховного Суду у постановах від 08.11.2018 року у справі № 818/673/17 та від 08.08.2019 року у справі № 818/572/17, є помилковим. Оскільки у випадку пред`явлення позову про відшкодування шкоди, у тому числі моральної, в іншому судовому проваджені, такий спір підлягає розгляду за правилами цивільної або господарської юрисдикції, за виключенням випадку, якщо можливість об`єднання спорів у одне провадження в адміністративній юрисдикції не втрачена (Велика Палата ВС у постанові від 09 лютого 2021 року, Справа № 520/17342/18).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що у вказаній справі позов про відшкодування моральної шкоди пред`явлено в одному провадженні з позовними вимогами про стягнення грошових коштів за акцесорним публічно-правовим зобов`язанням. А тому такі позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що спір за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії № 280/6008/20 був розглянутий 19.10.2020р. Запорізьким окружним адміністративним судом за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо нарахування та виплати щомісячного довічного грошового утримання, який було розглянуто за правилами адміністративного судочинства, тому позовні вимоги про стягнення на підставі ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних, з огляду на їх похідний характер, також підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Подібні висновки щодо юрисдикції спорів про нарахування інфляційних втрат, застосування положень статті 625 ЦК України, викладено у постанові Верховного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 127/1752/20, № 757/69361/17-ц від 14.04.2021 та у пунктах 7.42-7.56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20).

Оскільки разом з цими акцесорними вимогами заявлено й про відшкодування моральної шкоди, то за тими ж підставами вказане вище стосується й відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, колегія, проаналізувавши вище наведені обставини, погоджується з судом першої інстанції, що з огляду на похідний характер заявлених вимог, які випливають з первісного публічно-правового спору щодо нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання, останні також підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2022 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 липня 2022 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Кримська О.М.