ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/32202/19

Провадження № 22-ц/4820/11/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представника позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/32202/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2021 року в складі судді Стефанишина С.Л. у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати цивільний договір від 04 жовтня 2019 року № 12 про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (веб-сайту), укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача сплачені ним грошові кошти у розмірі 9 313 грн 05 коп та 5940 грн в якості відповідальності ОСОБА_1 за порушення зобов`язань за договором, а також судові витрати.

На підтримання заявлених позивних вимог позивач посилався, що він звернувся до ОСОБА_1 який мав створити для нього інтернет-сайт, а відповідний договір про надання таких послуг вони підпишуть згодом. Починаючи з 26 липня 2019 року по 04 жовтня 2019 року позивач здійснив оплату на банківський рахунок відповідача в загальній сумі 9313 грн 05 коп.

Позивач вказував, що сам договір про надання послуг був між сторонами підписаний 04 жовтня 2019 року і в ньому було прописано всі права та обов`язки сторін, однак відповідач жодного із обумовленого договором обов`язку щодо виконання робіт зі створення веб-сайту не виконав, а лише надав неправдиву інформацію про наче б то хід виконаної роботи. Таким чином, з огляду на невиконані умови договору, такий договір слід розірвати, а з відповідача стягнути суму сплачений коштів, яка була сплачена за договором від 04 жовтня 2012 року. Крім того, п. 5.2 Договору визначено відповідальність відповідача перед замовником послуги у вигляд сплати 1% від вартості робіт за кожну добу такого прострочення, оскільки вартість робіт складала 18 000 грн, а роботи мали бути виконані в строк до 20 жовтня 2019 року, отже сума прострочки складає 5 940 грн за 33 дні, які минули з 20 жовтня 2019 року до моменту подачі позову до суду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 15 253 грн 05 коп та 2500 грн витрат на правову допомогу.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, вважає його незаконним та необґрунтованим. Апелянт вказує, що станом із 02 лютого 2019 року по 06 листопада 2019 року він був зареєстрований як фізична особа-підприємець, але на даний час його діяльність як суб`єкта господарювання припинена, проте жодного договору із позивачем на виконання послуг із розробки електронно-інформаційного ресурсу (веб-сайту) він не укладав, підпис на примірнику наданого позивачем його не належить, в зв`язку з чим у своєму відзиві на позов він просив призначити почеркознавчу експертизу. Проте таке клопотання в ході розгляду справи залишилося не вирішеним, оскільки позивач та його представник не з`являлися в судові засідання і не надали оригінал Договору від 04 жовтня 2019 року № 12 про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (веб-сайту). Фактично єдине судове засідання, яке відбулося це 03 лютого 2021 року під час якого суд оглянув виписки із рахунків відповідача про зарахування коштів та прийняв рішення без дослідження всіх обставин справи.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки судом було правильно встановлено всі обставини справи. 04 жовтня 2019 року між сторонами було укладено Договір про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (веб-сайту), однак відповідач будь-якого з етапів виконання робіт не виконав, натомість отримав від замовника 9 313 грн 05 коп. Крім того, оригінал укладеного Договору знаходиться у відповідача, а позивачу він направив лише його копію. Хоча відповідач заперечує виникнення будь-яких правовідносин із позивачем, хоча у своєму відзиві наводив свої обґрунтування відносно виконаної роботи та посилався на можливі неполадки у роботі сайту, який мав би бути створеним за спірним договором про надання послуг, крім того факт існування між сторонами договірних правовідносин підтверджується проведеними платежами на користь ОСОБА_1 і призначенням платежів «за сайт».

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем та має право здійснювати підприємницьку діяльність: комп`ютерне програмування (код КВЕД 62.01), консультування з питань інформатизації ( код КВЕД 62.02), основна діяльність оброблення даних розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність( код КВЕД 63.11), станом на 06 листопада 2019 року знаходиться в стані припинення.

В липні-жовтні 2019 року громадянин ОСОБА_4 здійснював проплати грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 . Так 26 липня 2019 року ОСОБА_4 перерахував на рахунок ОСОБА_1 2000 грн, 04 серпня 2019 року 2 000 грн, 05 серпня 2021 1000 грнта 1600 грн, 12 вересня 2021 2010 грн 05 коп, 04 жовтня 2019 року 703 грн 52 коп, а всього 9 313 грн 05 коп.

При подачі позову позивач як на підставу позовних вимог та сплату відповідачу грошових коштів послався на укладений між ним та відповідачем 04 жовтня 2019 року Договір № 12 про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (веб-сайту) і за його поясненнями саме на виконання цього договору він сплачував відповідачу грошові кошти з 26 липня по 04 жовтня 2019 року.

Суду позивачем було надано роздрукований з електронного варіанту даний договір.

При цьому як пояснив позивач даний договір в електронному варіанту, вже з підписом ОСОБА_1 , був пересланий йому відповідачем на електронну пошту, він роздрукував його і підписав.

Згідно умов п.1.1 даного договору визначено, що ОСОБА_3 «Замовник» доручає, а Бліндер Ю.Ю. «Виконавець» зобов`язується виконати роботи по створенню веб - ресурсу, а позивач зобов`язується прийняти і оплатити дані роботи.

Відповідно до п.2.2, 2.3 протягом п`яти банківських днів відповідач зобов`язаний розробити макет головної сторінки веб-ресурсу та зобов`язаний здійснити програмування веб-ресурсу й надати його позивачу шляхом розміщення на сервері відповідача для тестування його позивачем.

Вимогами п. 4.1 договору визначено, що оплата робіт здійснюється згідно затвердженого сторонами переліку робіт, що виконуються поетапно відповідно до п.4.2 договору, яким встановлено конкретний перелік робіт, строк їх виконання та строк здійснення оплати, а саме позивач має сплатити відповідачу 02.10.2019 за фронт-часть, робота з Ликпей, админка, функція пошуку сайту, бек часть 12000 грн., 13 жовтня 2019 року за настройку і деплой на сервері, забезпечення безпеки коду від злому та втручання в базу даних 2000 грн., 18.10.2019 передкінцева оплата замовником 2000 грн., кінцева оплата замовником 2000 грн,, а всього загальна вартість робіт визначена в сумі 18 000 грн., яка має бути сплачена в період з 02.10.по 20.10 2019 року.

Пунктом 5.2 передбачено що у випадку порушення виконавцем строків виготовлення веб-сайту, останній сплачує 1% від вартості робіт від повної вартості робіт згідно кошторису за кожну добу прострочки.

Строк виконання робіт за Договором до 20 жовтня 2019 року.

В судовому засіданні апеляційного суду за клопотанням відповідача, який заперечував факт укладення даного договору та його підписання, було призначено судову-почеркознавчу експертизу, однак вона не була проведена, так як відповідач не здійснив оплати проведення експертизи.

Згідно з ст.526 ЦПК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до приписів ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За нормами ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 872 ЦК України передбачено, що якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1)виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2)розірвання договору та відшкодування збитків.

У разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати.

Відповідно до ч. 3 ст. 865 ЦК України до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

За ст. 8 цього ж Закону разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

При розірванні договору розрахунки із споживачем у разі підвищення ціни на товар провадяться виходячи з його вартості на час пред`явлення відповідної вимоги, а в разі зниження ціни - виходячи з вартості товару на час купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Відповідно до ст. 10 Закону споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не надав суду достатніх, належних та переконливих доказів, що вищевказаний договір він не підписував та відповідно з позивачем не укладав. Як зазначено вище в судовому засіданні апеляційного суду за клопотанням відповідача, було призначено судову-почеркознавчу експертизу, однак вона не була проведена, так як відповідач не здійснив оплати проведення експертизи.

Інших доказів в спростування тверджень позивача відповідач суду не надав, а тому колегія суддів вважає, що даний договір був укладений між сторонами.

При цьому відповідачем також не надано жодних доказів, що ним повністю були виконані умови договору щодо створення на замовлення позивача вебресурсу у вигляді функціонально-діючого сайту в інтернеті на хостінгу замовника.

За таких обставин висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, сплачених на виконання умов договору та штрафні санкції є обґрунтованими.

Однак при цьому, визначаю суму коштів, що підлягає стягненню суд першої інстанції припустився помилки.

Так судом встановлено, що в день укладення договору 04 жовтня 2019 року позивач сплатив відповідачу 703 грн 52 коп. та після цієї дати позивач відповідачу грошові кошти по договору не сплачував.

За таких обставин слід дійти висновку, що на підставі договору про надання послуг та норм цивільного права, які регулюють правовідносини договірного зобов`язального характеру, на які як на підставу позовних вимог посилався позивач, з відповідача слід стягнути на користь позивача 703 грн 52 коп, сплачених 04 жовтня 2019 року на виконання умов договору та 5940 грн. штрафних санкцій за невиконання відповідачем умов договору.

Що стосується стягнення решти, сплачених позивачем коштів в сумі 8609,53 грн., то колегія суддів виходить з наступного.

Вказані кошти позивачем відповідачу були сплачені до укладення договору та за відсутності договірних правовідносин між сторонами, а саме 26 липня 2019 року ОСОБА_4 перерахував на рахунок ОСОБА_1 2000 грн, 04 серпня 2019 року 2 000 грн, 05 серпня 2021 1000 грн, 1600 грн, 12 вересня 2021 2010 грн 05 коп.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18).

Позивач як на підставу стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в сумі 8609,53 грн. за період з 26.07. по 12.09.2019 року посилався на договірні зобов`язання сторін на виконання умов Договору № 12 про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (веб-сайту) 04 жовтня 2019 року.

Однак судом беззаперечно встановлено, що вказаний договір укладено саме 04.10.2019 року, а тому перерахування грошових коштів до його укладення в період з 26.07. по 12.09.2019 року здійснювалось за відсутності між сторонами договірних правовідносин, а саме вищевказаного договору.

При цьому позивач не надав суду доказів існування між сторонами у цей період інших договірних правовідносин, фактично за таких обставин слід дійти висновку, що вказані грошові кошти могли бути набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

Однак вказані обставини не були підставою позовних вимог та предметом дослідження в суді першої інстанції, а тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів в сумі 8609,53 грн., отриманих відповідачем за період з 26.07. по 12.09.2019 року, задоволенню не підлягають з підстав недоведеністю позовних вимог в цій частині саме на підставі існування договірних правовідносин щодо цих коштів між сторонами.

При цьому колегія суддів вважає, що суд в силу вимог ст.11 ЦПК України самостійно не може ухвалювати судове рішення на інших підставах, ніж вказані в позовній заяві.

З таких обставин рішення суду підлягає зміні, а з відповідача слід стягнути на користь позивача 703 грн 52 коп, сплачених 04 жовтня 2019 року на виконання умов договору та 5940 грн. штрафних санкцій за невиконання відповідачем умов договору.

Доводи апеляційної скарги, що апелянт не укладав Договір від 04 жовтня 2019 року № 12 про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (веб-сайту), а тому не несе відповідальності за його невиконання слід відхилити.

Так в судовому засіданні апеляційного суду за клопотанням відповідача, було призначено судову-почеркознавчу експертизу, однак вона не була проведена, так як відповідач не здійснив оплати проведення експертизи.

Інших доказів спростування факту укладення спірного договору апелянт суду не надав. При цьому факт укладення договору підтверджується перерахуванням позивачем відповідачу грошових коштів 04.10.2019 року, що не заперечується апелянтом, та відповідними письмовими доказами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач просив стягнути з відповідача кошти в розмірі 15253,05 грн. Позовні вимоги задоволено частково: на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню 6643,52 грн, що становить 43,5 % від заявлених вимог (6643,52х100:15253,05). Позивачем документально підтверджено сплату судового збору за подачу позовної заяви на загальну суму 768,4 грн. та судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в сумі 2500 грн. Таким чином, на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у сумі 334,25 (768,4х43,5:100) та судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в сумі 1087,5 грн (2500х43,5;100).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково,

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2021 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти в сумі 6643,52 грн,, судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 334,25 грн., судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 1087,5 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 липня 2022 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох