Номер провадження: 22-ц/813/3858/22
Номер справи місцевого суду: 521/1673/19
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою MSC SHIPMANAGEMENT LIMITED на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до MSC SHIPMANAGEMENT LIMITED про стягнення грошових коштів в відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

29.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до MSC SHIPMANAGEMENT LIMITED про стягнення грошових коштів в відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що з 06.10.2017 року по 27.12.2017 року працював згідно із трудовим контрактом моряка на посаді матроса на судні т.х «МSС Аdriana».

21.12.2017 року на судні в наслідок вибуху сигнального троса він отримав травму обличчя та очей, у зв`язку із чим був репатрійований, пройшов лікування в клініці Одрекс м. Одеси.

Позивач стверджував, що в наслідок ушкодження здоров`я він переніс стрес, травма призвела до порушення нормального ритму життя, він втратив повноцінні можливості на спілкування, змушений пристосовуватись до нових реалій життя людини із невиправними тілесними ушкодженнями.

Компенсацію моральної шкоди позивач оцінив в 1 960 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року позов - задоволено частково.

Стягнуто з MSC SHIPMANAGEMENT LIMITED на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

В решті позову - відмовлено.

Стягнуто з MSC SHIPMANAGEMENT LIMITED на користь ОСОБА_1 судовий збір 960,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір 8644,50 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарги

02.08.2021 року MSC SHIPMANAGEMENT LIMITED подано апеляційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року відповідно до вимог якої апелянт просить суд рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до MSC SHIPMANAGEMENT LIMITED про стягнення грошових коштів в відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу

Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним. Прийнятим внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, а висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають матеріалам справи.

Відповідач зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема Закон України «Про міжнародне приватне право» та Цивільний кодекс України. Залишивши поза увагою факт, що позивач працював на підставі трудового контракту у іноземного роботодавця.

Суд помилково застосував до спірних правовідносин норми цивільного законодавства, що регулюють позадоговірні (деліктні) зобов`язання, залишивши поза увагою зміст Індивідуального трудового контракту та Колективного договору, який є його невід`ємною частиною.

Апелянт звертає увагу на те, що ані трудовий договір ані Колективний договір, який є його невід`ємною частиною не передбачають обов`язок судновласника відшкодовувати моральну шкоду моряку. У спірних правовідносинах Судновласник повністю та належним чином виконав покладені на нього Колективним договором, зокрема:

-організував надання позивачу першої медичної допомоги на борту судна;

-організував та оплатив лікування позивача в медичному домі «Odrex», який є однією з найкращих приватних медичних клінік України;

-виплатив позивачу лікарняні в розмірі, передбаченому колективним договором;

-відшкодував позивачу його витрати на медикаменти.

Апелянт зазначає, що саме в результаті вищевказаних дій відповідача позивач зміг знову повернутися до роботи на судні, тобто його працездатність повністю відновилася.

Крім того, в порушення ч. 4 статті 256 ЦПК України судом в оскарженому рішенні не наведено мотивів, з яких судом було відхилено висновок спеціаліста, наданий відповідачем на підтвердження відсутності правових підстав для відшкодування шкоди.

УвВідзиві на позовну заяву від 04.06.2019 року відповідач заявив про невизнання позовних вимог повному обсязі та просив суд відмовити в задоволенні позову з огляду на їх необґрунтованість. Крім того, на виконання приписів п. 6 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, вiдповiдач зробив застереження про намір подати до суду докази щодо стану здоров`я позивача після їх отримання від органів охорони здоров`я. В подальшому, 02.09.2019 року відповідачем було подано заяву про долучення доказів до матеріалів справи, до якої було додано засвідчену копію Висновку спеціаліста No13/13-06 від 18.06.2019 року ДП «Український НД медицини транспорту Міністерства охорони здоров`я України», а 11.11.2020 року Відповідачем було долучено до матеріалів справи оригінал цього висновку.

Висновок підготовлений кандидатом медичних наук, лікарем профпатологом вищої атестаційної категорії зі стажем роботи за спеціальністю 34 роки ОСОБА_2 підставі запиту АО «АНК. МОРСЬКА ЮРИДИЧНА ПРАКТИКА», та затверджений В.о. Директора ДП «Український НДI Медицини транспорту» Лебедевою Т.Л. Як вбачається з резолютивної частини Висновку, стан здоров`я Позивача - ОСОБА_1 - не свідчить про зниження як загальної, так і професійної працездатності в морських професіях, ознак тимчасової, а тим більше стійкої втрати пpaцездaтості y ОСОБА_1 не виявлено. Крім того, спеціалістом зазначено, що «косметичний дефект шкіри верхньої частини обличчя не обмежує ОСОБА_1 в професійному або соціальному плані.

Відповідач звертав увагу суду першої інстанції, що ДП «Український НДI медицини транспорту Міністерства охорони здоров`я України є закладом, який включений до Переліку спеціалізованих лікувально-профілактичних закладів, які мають право встановлювати остаточний діагноз щодо професійних захворювань, затверджених наказом МОЗ України № 133 від 25.03.2003 року. Позивач по справі заявляв клопотання про виклик спеціаліста ОСОБА_2 в судове засідання, яке було задоволено судом, та покладено на Позивача обов`язок забезпечити явку ОСОБА_2 в судове засідання. Проте, позивач не забезпечив явку спеціаліста в судове засідання кілька разів поспіль, тобто не виконав обов`язок, покладений на нього судом.

В порушення ч. 4 ст. 256 ЦПК України судом першої інстанції не мотивовано з посиланням на докази, наявні в матеріалах справи, висновок про заподіяння позивачу мoрaльнoi шкоди.

Відповідач звертає увагу, що саме Позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції заявив клопотання про проведення судової психологічної експертизи ОСОБА_1 , яке було задоволено ухвалою суду від 09.10.2019 року. Судом було поставлено на вирішення експертів наступні питання: Чи має ОСОБА_1 зміни в емоційному стані, які перешкоджають його активному соціальному функціонуванню та розвитку як особистості? Чи призвела спірна ситуацiя до порушення соціалізації Позивача? Чи вплинула спірна ситуація на звичайний спосіб життя Позивача і як саме? Чи завдані Позивачу моральні страждання? Який можливий розмір грошової компенсації завдані Позивачу моральні страждання?

Втім, вищезгадана експертиза не була виконана Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз через ухилення Позивача від оплати послуг судового експерта, що підтверджується листом ОНДIСЕ № 19-7364 від 10.08.2020 року. Коментуючи ухилення Позивача від оплати послуг судового експерта, суд обмежився цитуванням ст. 109 ЦПК України, згідно якої «У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні» (стор. 3 Оскаржуваного Рiшення). Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, заподіяної Позивачу, суд в Оскаржуваному Рiшенні (стор. 3. 4) зазначає наступне: «Суд погоджується з доводами Позивача про заподіяння йому внаслідок ушкодження здоров`я під час роботи за контрактом із Відповідачем на суднi моральної шкоди, яка полягає в отриманому стресі, порушенні нормального ритму життя, вимушених змінах у ньому через необхідність лікування, отримання косметичного дефекту шкіри верхньої частини обличчя. При цьому, в порушення приписів ч. 4 ст. 256 ЦПК України суд не посилається на докази, на підставі яких він встановив факт отримання стресу», «порушення нормального ритму життя та настання вимушених змін у житті Позивача через необхідність лікування. З цього приводу Відповідач звертає увагу апеляційного суду, що позивач - ОСОБА_1 - не брав участі у жодному засіданні по справі, а після того, як відповідач заявив клопотання про визнання явки ОСОБА_1 обов`язковою (яке було задоволено судом) представник Позивача повідомив суду, що ОСОБА_1 не може з`явитися в судове засідання, оскільки він перебуває в рейсі.

На думку відповідача, перевірити емоційний стан позивача та встановити наявність або відсутність нібито отриманого ним стресу, змін в особистому житті та інші питання було б можливим саме шляхом опитування позивача в судовому засіданні, адже встановити ці обставини в інший спосіб об`єктивно неможливо. Також суд зробив висновок про наявність косметичного дефекту на обличчя позивача, про які згадується у медичних документах, виданих МЦ «ОДРЕКС» у грудні 2018 року та січні 2019 року. Починаючи з січня 2019 року, Позивачем або його представниками не було надано суду доказів (зокрема, медичних висновків, консультативних висновків, медичних довідок), які б підтверджували факт наявності косметичного дефекту обличчя Позивача та проблеми з його психологічним станом через «зниження соціалізації».

Отже, суд першої інстанції зробив висновок про заподіяння моральної шкоди позивачу, навіть не викликавши позивача в судове засідання, не опитавши його, за відсутності експертного висновку та інших доказів, які б дійсно підтверджували факт заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок інциденту на судні. Натомість, судом було повністю проігнорований факт своєчасного надання медичної допомоги позивачу, оплату лікування в одній з найкращих приватних клінік України та виплату йому лікарняних. Зазначене свідчить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою MSC SHIPMANAGEMENT LIMITED на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до MSC SHIPMANAGEMENT LIMITED про стягнення грошових коштів в відшкодування моральної шкоди було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду на 27 січня 2022 року на 10 годину 30 хвилин в приміщенні Одеського апеляційного суду.

В судове засідання з`явилися представник позивача адвокат Бондар О.В., та представник відповідача адвокат Волков А.С.

Представник ОСОБА_3 адвокат Волков А.С. апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 адвокат Бондар О.В. заперечував щодо задоволення апеляційного скарги.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 4.10.2017 року між ОСОБА_1 та MSC SHIPMANAGEMENT LIMITED укладений трудовий контракт СОЕ 536060.

За контрактом позивач прийнятий на посаду матроса-стажиста першого класу на судно т/х«МSС Аdriana» ІМО 9169055, тривалість контракту +-4 місяці.

Згідно п.1 невід`ємною частиною контракту є колективна угода «FTL CISL» Міжнародної федерації профспілок.

Сторонами не оспорювалось, що 21.12.2017 року на судні в наслідок вибуху сигнального троса позивач отримав травму обличчя та очей, відповідачем йому надана перша медична допомога, він був репатрійований, пройшов лікування в клініці Одрекс м. Одеси.

Отримання ушкодження здоров`ю підтверджується також листком непрацездатності серії АГШ № 726648 ТОВ «Дім Медицини «МЕДМАРІН», за яким ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 29.12.2017 року по 16.01.2018 року в наслідок нещасного випадку на виробництві; консультативними висновками лікаря офтальмолога Медичного дому Odrex від 29.12.2017 року, 02.01.018 року, 05.01.2018 року, 09.01.2018 року, 15.01.2018 року.

За виписками із амбулаторної карти № 39 від 20.04.2018 року та № 67 від 18.06.2018 року МЦ «Медмарін» позивачу встановлений діагноз: «посттравматичне облаковідне помутніння рогівки».

Згідно висновку спеціаліста № 13.13-06 ДП Український НІІ медицини транспорту Медичного клінічного центру професійного здоров`я станом на 04.12.2008 року стан здоров`я ОСОБА_1 не свідчить про зниження загальної, професійної працездатності в морських професіях, легке зниження гостроти зору корегують до 0.95, наявний косметичний дефект шкіри верхньої частини обличчя, який не обмежує позивача в професійному або соціальному плані.

Відповідач виконав умови колективної угоди «FTL CISL» Міжнародної федерації профспілок в частині надання позивачу медичного обслуговування, матеріальної допомоги по хворобі.

Зазначене визнано ОСОБА_1 в процесі розгляду справи, підтверджується платіжним дорученням від 30.04.2018 року MSC SHIPMANAGEMENT LIMITED.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо того, що справа не підсудна до розгляду в судах України з огляду на наступне.

ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюються, поміж іншого, із застосуванням Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі Закон про МПП). Нормами останнього встановлено підстави, за наявності яких суди України можуть приймати до свого провадження справи з іноземним, якщо у справі про відшкодування шкоди позивач (фізична особа) має місце проживання в Україні або відповідач (юридична особа) місцезнаходження в Україні.

Згідно статті 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Законом передбачена можливість розгляду національними судами справ про відшкодування шкоди за участю іноземного елементу за відсутності вибору юрисдикції сторонами угоди.

Відповідно до ч. 1 статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» правила цього Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК України, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається згідно з статтею 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", відповідно до якої суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач-фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа-відповідач - місцезнаходження в Україні;

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо того, що ні Колективний договір ані трудовий контракт не передбачаються обов`язок Судновласника відшдовувати моральну шкоду моряку, з огляду на те, що відшкодування моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки реголюється ЦК України.

А відносини, які відносини які склалися між сторонами не є в даному випадку трудовими, оскільки судом не розглядається питання щодо виконання або не виконання трудового чи колективного договору учасниками. Підставами звернення ОСОБА_4 з позовом є безпосередньо відшкодування моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституцій України або у випадках, визначених ст.ст. 1167 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Так, частиною другою статті 1167 ЦК України допускається покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду, завдану незалежно від її вини.

Однак, даний не є вичерпним, оскільки пункт 3 передбачає, що її відшкодування можливе за наявності інших випадків, передбачених законом (Правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 25 березня 2020 року у справі № 554/49/18).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано, зокрема, ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

За характером та механізмом прояву шкідливих властивостей предметами підвищеної небезпеки, зокрема, є механічні (автомашини, рухомий склад залізниць, річкові і морські судна, виробничо-механічне обладнання підприємств).

Моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів ч.1 ст. 1168 ЦК України.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо обов`язковості встановлення вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу з огляду на те, що в даному випадку, шкода була завдана джерелом підвищеної небезпеки, що виключає необхідність встановлення саме вини відповідача і її заподіянні.

Посилання апелянта на те, що ані трудовий ані колективний договір не передбачають обов`язок судновласника відшкодовувати моральну шкоду моряку колегія суддів не приймає до уваги з огляду на те, що зазначене не суперечить нормам чинного законодавства України, та не спростовує висновків суду першої інстанції.

Окрім того, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (Постанова Великої Палати ВС від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16 ц, №14-71/ис19).

Суд погоджується із доводами позивача про заподіяння йому в наслідок ушкодження здоров`я під час роботи за контраком із відповідачем на судні моральної шкоди, яка полягає у отриманому стресі, порушенні нормального ритму життя, вимушених змінах у ньому через необхідність лікування, отримання косметичного дефекту шкіри верхньої частини обличчя.

Факт заподіяння позивачу моральної шкоди відповідачем не спростований, та підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, щодо неврахування висновку спеціаліста, наданого відповідачем, з огляду на те, що судом першої інстанції було враховано обставини справи, а також докази надані сторонами, та обґрунтовано зменшено суму, що підлягає компенсації моральної шкоди з MSC SHIPMANAGEMENT LIMITED з 1 900 000 грн до 20 000 грн, тобто на 1880 000 грн.

Крім того, Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватна дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

Заявник не надав належних, допустимих і в своїй сукупності достатніх доказів на підтвердження викладених ним фактів. З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, суд першої інстанції з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного та об`єктивного висновку про відсутність підстав задоволення вимог, викладених у заяві щодо встановлення юридичних фактів, що мають юридичне значення і тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що окремі недоліки оскаржуваного судового рішення на вплинули на правильність правового результату вирішення справи апеляційний суд дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу MSC SHIPMANAGEMENT LIMITED залишити без задоволення

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04.02.2022 року.

Головуючий: О.В. Князюк

Судді: О.М. Таварткіладзе

А.П. Заїкін