КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/6020/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, який мотивувала тим, що вона є власником квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .

Позивачка стверджувала, що вона обладнала свої квартири приладами обліку теплової енергії Sharky FS 473, монтаж вузлів обліку споживання теплової енергії (лічильників тепла) системи опалення квартир було проведено відповідно до погоджених проектів, складених фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 , та погоджено Структурним відокремленим підрозділом «Київські теплові мережі» Публічного акціонерного товариства «Київенерго». На підставі актів від 27 листопада 2017 року вузли обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення взято на облік ПАТ «Київенерго».

Зазначала, що 30 листопада 2017 року нею було укладено з ПАТ «Київенерго» договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню № 00100, згідно з яким вона отримувала послуги з централізованого опалення, а нарахування за спожиті послуги здійснювалося, виходячи з показань квартирних засобів обліку.

З 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» набуло статусу виконавця послуг з централізованого опалення будинку АДРЕСА_3 .

В подальшому, у жовтні 2019 року вона отримала від КП «Київтеплоенерго» лист з вимогою надати акт обстеження з висновком на підтвердження технічної можливості встановлення у квартирах АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 вузлів розподільного обліку теплової енергії.

Незважаючи на наявність технічної можливості для встановлення у квартирах АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 вузлів розподільного обліку теплової енергії, відповідач зняв їх з обліку і з листопада 2019 року до квітня 2020 року здійснював нарахування за централізоване опалення оплати за спожиту теплову енергію на підставі загального вузла комерційного обліку, який встановлений у будинку.

У зв`язку з викладеним позивачка просила суд визнати протиправними дії КП «Київтеплоенерго» щодо зняття з обліку вузлів розподільного обліку теплової енергії у квартирах АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 ; зобов`язати КП «Київтеплоенерго» повернути на облік вузли розподільного обліку теплової енергії у квартирах АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 ; зобов`язати КП «Київтеплоенерго» здійснити за період з листопада 2019 року до квітня 2020 року перерахунок вартості спожитої теплової енергії за адресою: АДРЕСА_4 і АДРЕСА_5 з урахуванням показників вузлів розподільного обліку теплової енергії.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій апелянт вказує, що ОСОБА_1 встановлені вузли розподільного обліку (квартирні вузли обліку теплової енергії), які 27 листопада 2017 року прийняті на облік ПАТ «Київенерго» на підставі Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2007 року №630, а тому посилання суду першої інстанції на Порядок №829, що набрав чинності 24 жовтня 2018 року, тобто після встановлення у належних ОСОБА_1 квартирах вузлів розподільного обліку, є помилковим.

Апелянт вказує, що вказаний Порядок №829 не передбачає необхідності повторного приведення раніше встановлених вузлів обліку у відповідність до нового Порядку та не встановлює заборони щодо врахування показників за такими лічильниками, а також не передбачає повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку, що вже був прийнятий на такий облік.

Наголошує, що зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (квартирних лічильників) не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла, за умови, що таким споживачем до прийняття Порядку № 829 вже встановлено індивідуальний вузол розподільчого обліку теплової енергії.

Відтак, апелянт вважає, що відповідач безпідставно зняв з обліку належні йому лічильники та з листопада 2019 року по квітень 2020 року проводив нарахування плати за спожиту теплову енергію на підставі показань загального вузла комерційного обліку, що встановлений в будинку.

Враховуючи наведене апелянтом, останній просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

18 лютого 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від КП «Київтеплоенерго», відповідно до якого вважає вимоги апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не базуються на нормах законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

Так, у відзиві вказує, що 02 серпня 2017 року набрав чинність Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», яким змінено підходи до обліку комунальних послуг, а також встановлення та обслуговування засобів обліку теплової енергії. Зокрема, передбачено можливість встановлення вузла розподільного обліку лише при горизонтальному розведенні інженерних мереж та за межами приміщення у будівлі із забезпеченням доступу для зняття показань засобів вимірювальної техніки.

Натомість, у будинку апелянта внутрішня система розводки трубопроводів є змішаною, та в квартиру АДРЕСА_1 припадає два подаючих теплоносії стояків, а на квартиру АДРЕСА_5 - шість. Відтак, у квартирах належних ОСОБА_1 відсутній єдиний тепловий вхід в приміщення, що унеможливлює встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися (а.с. 224).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 належить на праві власності квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 (а.с. 15-16).

Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 розроблено робочі проекти з обладнання квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 вузлами обліку теплової енергії (а.с.23-51, 56-87).

02 жовтня 2017 року ці робочі проекти було погоджено СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» (а.с.21-22, 54-55).

27 листопада 2017 року вузли обліку теплової енергії у квартирах АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 взято на облік ПАТ «Київенерго» (а.с.53, 89-90).

30 листопада 2017 року ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню № 00100, згідно з яким позивачеві надавались виконавцем ПАТ «Київенерго» послуги з постачання теплової енергії у квартиру АДРЕСА_2 (а.с.17-20).

З 01 травня 2018 року виконавцем послуг з постачання теплової енергії у квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 стало КП «Київтеплоенерго».

До листопада 2019 року нарахування ОСОБА_1 оплати за послуги з постачання теплової енергії здійснювалось з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, що встановлені у неї в квартирах. Проте, у подальшому нарахування КП «Київтеплоенерго» оплати за послуги з централізованого опалення здійснювались з урахуванням показань будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалювальній площі квартир ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що внутрішньобудинкова система опалення в будинку АДРЕСА_3 - однотрубна з вертикальною розводкою змішаного типу, а тому не відповідає усім критеріям, що визначені у п. 6 Порядку, які надають технічну можливість встановлення вузлів розподільного обліку в квартирах вказаного будинку. Судом першої інстанції було зазначено, що у наданих позивачем актах обстеження технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії у квартирах АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , зазначено, що система опалення в будинку АДРЕСА_3 - однотрубна змішана з верхньою подачею, а не горизонтальна, що у свою чергу унеможливлює встановлення вузлів розподільного обліку в квартирах вказаного будинку. Наведене свідчить, що у квартирах позивача можливим є встановлення приладів-розподілювачів, а не встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії. Відтак врахування КП «Київтеплоенерго» показань вузла розподільного обліку теплової енергії у квартирах АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 неможливе з огляду на відсутність належного підтвердження відповідності встановлених вузлів розподільного обліку в квартирах нормативним вимогам, що, як наслідок, призвело до некоректного обліку спожитої теплової енергії по відношенню до мешканців квартир без індивідуальних засобів обліку теплової енергії.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Так, згідно статті 6 Закону України «Про теплопостачання» державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах: зокрема, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення впровадження засобів обліку і приладів регулювання споживання теплової енергії.

Згідно пункту 1 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Відповідно до абз. 2 пункту 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодно та гарячої води і водовідведення № 630, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Згідно вимог абз.5 п.15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодно та гарячої води і водовідведення № 630, у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»:

вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності);

вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги.

Відповідно до ч. 7 ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузли розподільного обліку теплової енергії у випадках, коли це технічно неможливо, не встановлюються.

У такому разі для визначення обсягу теплової енергії, спожитої на потреби опалення, на всіх опалювальних приладах (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) особами, визначеними частинами другою і третьою цієї статті, повинні бути встановлені прилади - розподілювачі теплової енергії, крім випадків, коли це економічно недоцільно.

Модель приладу - розподілювача теплової енергії визначається власником (співвласниками) будівлі за погодженням з виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги.

Усі опалювальні прилади при застосуванні вузлів розподільного обліку теплової енергії або приладів - розподілювачів теплової енергії обладнуються автоматичними регуляторами температури повітря у приміщенні відповідно до будівельних норм.

Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України. За наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2018 року № 829 затверджено Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії.

Пунктом 6 Порядку № 829 передбачено, що технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку наявна за відповідності внутрішньобудинкової системи опалення всім таким критеріям: окреме відгалуження системи опалення для окремого приміщення, наявність якого встановлено під час візуального огляду та яке передбачене принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення будівлі (за наявності); принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення передбачено технічну можливість встановлення автоматичних регуляторів температури в приміщеннях для регулювання споживання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що не призведе до порушень гідравлічного режиму внутрішньобудинкової системи опалення будівлі; під час встановлення вузла розподільного обліку буде забезпечено дотримання вимог застосування засобу вимірювальної техніки та умов його належної експлуатації, що зазначені у технічній (супровідній) документації на цей засіб; можливість забезпечення вільного доступу для зняття показань приладу обліку, його обслуговування, заміни під час подальшої експлуатації.

Згідно п. 3 Порядку № 829 розподільний облік споживання комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж і оснащена вузлами комерційного обліку теплової енергії, забезпечується шляхом встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії на вводі трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення в окреме приміщення будівлі або приладів - розподілювачів теплової енергії на опалювальних приладах.

Відповідно до вимог п. 10 Порядку № 829 оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09 серпня 2018 року № 205, за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.

З огляд на те, що Порядок № 829 набрав чинності лише 24 жовтня 2018 року, то положення та вимоги даного порядку мають застосовуватися з моменту набрання ним чинності, до нових відносин, які визначають процедуру встановлення вузлів розподільного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії та не мають зворотної сили до вже встановлених лічильників, які були прийняті на облік.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, Порядок № 829 не передбачає зняття з обліку тих лічильників споживачів, які були погоджені та взяті на облік до набуття чинності цієї постанови, та не встановлює заборони щодо врахування показників по даним лічильникам, які надаються споживачами.

Також, не вимагається повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку відповідно за новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку №829.

Так, згідно п. 12 Порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвиту, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12 жовтня 2018 року № 270, не вимагається повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку (приладу - розподілювача теплової енергії), який раніше був прийнятий на абонентський облік, в приміщенні реконструйованої, капітально відремонтованої будівлі, якщо реконструкція, капітальний ремонт будівлі були здійснені без заміни такого вузла обліку (приладу - розподілювача теплової енергії).

Апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи містяться Акти прийняття на комерційний облік вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення від 27 листопада 2017 року по квартирах АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 (а.с.53, 89), які свідчать про те, що засоби обліку були встановлені згідно технічного рішення по проекту та допущені до експлуатації й під сумнів вказане не ставилось.

Таким чином, у КП «Київтеплоенерго» були відсутні правові підстави для зняття з обліку вузлів розподільного обліку теплової енергії, встановлених у належних позивачу ОСОБА_1 квартирах АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , ФОП ОСОБА_3 згідно проекту, який був погоджений.

На момент встановлення позивачем вузла розподільчого обліку теплової енергії ПАТ «Київенерго» (попередній виконавець послуг) здійснював розподіл обсягів комунальних послуг, а тому зміна законодавства, що регулює питання порядку встановлення та прийняття на облік вузла розподільчого обліку теплової енергії, не припиняє можливість споживача теплової енергії за наявності встановленого у передбаченому порядку (на момент встановлення) індивідуального приладу обліку тепла оплачувати такі послуги за показниками відповідного лічильника.

Зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (квартирних лічильників) не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла, за умови, що таким споживачем до прийняття нового Порядку № 829 вже встановлено індивідуальний вузол розподільчого обліку теплової енергії.

Законом України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, було визначено право споживача на встановлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік, а також проведення оплати за спожиті послуги згідно з показниками індивідуальних приладів обліку.

Отже показники лічильників, встановлених та прийнятих на облік у встановленому законом порядку до прийняття Порядку № 829, повинні враховуватися виконавцем послуг, тобто у цьому випадку КП «Київтеплоенерго».

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що КП «Київтеплоенерго» було порушено вимоги абз. 2 пункту 10 Правил № 630 відповідно до якого, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил.

Відповідно до вимог абзацу п`ятого пункту 15 цих Правил, у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Доказів того, що засоби обліку теплової енергії не відповідали вимогам закону матеріали справи не містять й відповідачем доказів вказаного надано не було.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів вважає, що дії відповідача щодо зняття з обліку встановленого згідно проекту лічильника в належних на праві власності ОСОБА_1 квартирах АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та проведення нарахування їй оплати за комунальну послугу з централізованого опалення без врахування вказаних показників є неправомірними, а тому апеляційний суд вважає, що правомірними є й позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача КП «Київтеплоенерго» повернути на облік вузли розподільного обліку теплової енергії у квартирах АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та здійснити перерахунок вартості спожитої теплової енергії за адресою: АДРЕСА_4 і АДРЕСА_5 з урахуванням показників вузлів розподільного обліку теплової енергії.

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №756/2361/20 (провадження № 61-10724св21).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з частиною третьою статі 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої хвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно вимог частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову та апеляційної скарги, за результатами апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції про відмову в позові скасоване та постановлено нове судове рішення про задоволення позовних вимог, то судовий збір за розгляд справи районним судом та судовий збір за розгляд справи апеляційним судом (2 522,40 грн + 3 783,60 грн = 6 306 грн) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» щодо зняття з обліку вузлів розподільного обліку теплової енергії у квартирах АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .

Зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» повернути на облік вузли розподільного обліку теплової енергії у квартирах АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .

Зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» здійснити за період з листопада 2019 року до квітня 2020 року перерахунок вартості спожитої теплової енергії за адресою: АДРЕСА_4 і 40 з урахуванням показників вузлів розподільного обліку теплової енергії.

Стягнути з Комунального підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (м. Київ, пл. Івана Франка, 5, ) в дохід держави 6 306 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення мотивованого тексту постанови до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 29 червня 2022 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв