Постанова

Іменем України

30 червня 2022 року

місто Київ

справа № 276/1706/14-ц

провадження № 61-15277св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла»,

заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 07 червня 2021 року, постановлену суддею Збаражським А. М., та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року, ухвалену колегією суддів у складі Миніч Т. І., Трояновської Г. С., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції заявника

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»

(далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») у грудні 2014 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням від 18 червня 2015 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Житомирської області від 29 вересня 2015 року, Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області задовольнив позов, стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 04 липня 2008 року

№ 31_53-07/08 МФ в сумі 628 151, 06 грн та судові витрати в сумі 3 654, 00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла» (далі - ТОВ «ФК «Амбрелла») у травні 2019 року звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 49535755 з виконання виконавчого листа Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області у справі № 276/1706/14-ц.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що у відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 49535755, відкрите 03 грудня 2015 року на виконання виконавчого листа № 276/1706/14-ц, виданого на підставі рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18 червня 2015 року.

22 березня 2019 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»

(далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») договір про відступлення прав вимоги, за яким ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги за кредитним договором від 04 липня 2008 року

№ 31_53-07/08 МФ до ОСОБА_1 .

Того ж дня ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» уклало з ТОВ «ФК «Амбрелла» договір відступлення прав вимоги, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відступило ТОВ «ФК «Амбрелла» право вимоги за цим кредитним договором до ОСОБА_1 . Отже ТОВ «ФК «Амбрелла» є правонаступником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у спірних правовідносинах, що виникли з ОСОБА_1 .

Стислий виклад заперечень інших учасників справи

ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення заяви, вважаючи її безпідставною, необґрунтованою та не доведеною належними та допустимими доказами.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою від 07 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року, Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області задовольнив заяву ТОВ «ФК «Амбрелла».

Суд замінив ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «ФК «Амбрелла» у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18 червня 2015 року у справі № 276/1706/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 04 липня 2008 року № 31_53-07/08 МФ у розмірі 628 151, 06 грн.

Задовольняючи заяву про заміну стягувача у виконавчому провадженні, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що боржником не надано доказів на підтвердження недійсності договорів про відступлення права вимоги, тому ТОВ «ФК «Амбрелла» є правонаступником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у правовідносинах, що виникли з ОСОБА_1 на підставі кредитного договору від 04 липня 2008 року № 31_53-07/08 МФ.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 10 вересня 2021 року звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 07 червня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Амбрелла» про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

ОСОБА_1 , наполягаючи на тому, оскаржувані судові рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначила те, що:

- суди першої та апеляційної інстанцій не врахували такі обставини: між ТОВ «ФК «Амбрелла» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не укладався попередній договір від 19 березня 2019 року № 2019/03/19-3; платіжне доручення від 20 березня 2019 року № 1 свідчить про сплату гарантійного внеску, відповідно це не є підтвердженням ціни уступки за основним договором про відступлення права вимоги від 22 березня 2019 року; відсутні докази зарахування гарантійного внеску як сплати за основним договором;

- суд першої інстанції всупереч правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16, не розглянув клопотання про зупинення розгляду заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні до ухвалення рішення у справі № 276/675/21 щодо оскарження договору відступлення права вимоги;

- суд першої інстанції здійснив розгляд заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні без належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управлення Міністерства юстиції (м. Хмельницький), суд не повідомив цих осіб про розгляд заяви.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

ТОВ «ФК «Амбрелла» у вересні 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку надіслало до Верховного Суду відзив, у якому просило касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою від 16 вересня 2021 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

За змістом правила частини першої статті 401 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18 червня 2015 року у справі № 276/1706/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 04 липня 2008 року № 31_53-07/08 МФ в розмірі 628 151, 06 грн.

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Житомирській області перебуває виконавче провадження № 49535755, яке відкрите 03 грудня 2015 року, де боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

22 березня 2019 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклало з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» договір відступлення прав вимоги, за яким ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги за кредитним договором від 04 липня 2008 року № 31_53-07/08 МФ до ОСОБА_1 . Зазначене підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-01-28-000112-b, договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 22 березня 2019 року, реєстром кредитних договорів (додаток № 1 до договору), реєстром договорів іпотеки та застави, права вимоги за якими відступаються (додаток № 2 до договору), а також платіжним дорученням від 20 березня 2019 року № Т284003223, згідно з яким за відступлення права вимоги за кредитними договорами ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» сплатила ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 5 440 397, 74 грн.

Також 22 березня 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» уклало з ТОВ «ФК «Амбрелла» договір відступлення прав вимоги, за яким

ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відступило ТОВ «ФК «Амбрелла» право вимоги за кредитним договором від 04 липня 2008 року № 31_53-07/08 МФ до ОСОБА_1 . Зазначене підтверджується попереднім договором від 19 березня 2019 року № 2019/03/19-3 між цими сторонами, договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 22 березня 2019 року, реєстром кредитних договорів (додаток № 1 до договору), реєстром договорів іпотеки та застави, права вимоги за якими відступаються (додаток № 2 до договору), а також платіжним дорученням від 20 березня 2019 року № 1 згідно з яким ТОВ «ФК «Амбрелла» сплатила на рахунок ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» гарантійний внесок за попереднім договором в сумі 5 521 000, 00 грн.

Право, застосоване судом

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

На підставі частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Відповідно до частини першої статті 512 Цивільного кодексу України

(далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до статті 512 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи зі змісту наведених норм права, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи універсального правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття первісного кредитора з одночасною заміною його новим кредитором.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах

Отже, під час вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні потрібно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або безпосередня вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у цивільних відносинах.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження та її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України саме за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник у таких правовідносинах, який набув від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, зокрема й право бути стороною виконавчого провадження.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 803/1273/16 (провадження №11-771ас18) та висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18).

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що ТОВ «ФК «Амбрелла» набуло всіх прав кредитора за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором від 04 липня 2008 року № 31_53-07/08 МФ, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Щодо доводів касаційної скарги про неврахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16, потрібно зазначити таке.

У постанові від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 Верховний Суд зазначив, що, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зробила висновок про те, що вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом з урахуванням положень статей 74 - 79, 86 ГПК України, тобто за перевірки та надання оцінки доказам, наданим на обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. Водночас встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорювання або пред`явлення вимоги визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 у квітні 2021 року звернулася до суду з позовом до ТОВ «ФК «Амбрелла», ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про визнання недійсним договору від 22 березня 2019 року про відступлення права вимоги та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію.

Суд першої інстанції врахував факт оспорення боржником договору про відступлення права вимоги та дослідив цей правочин під час розгляду заяви про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що договір про відступлення права вимоги від 22 березня 2019 року, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Амбрелла», підписаний двома сторонами, за відступлення права вимоги новий кредитор сплатив первісному кредитору повністю грошові кошті в сумі 5 521 000, 00 грн відповідно до попереднього договору від 19 березня 2019 року № 2019/03/19-3, про що свідчить пункт 4.1 договору від 22 березня 2019 року та копія платіжного доручення від 20 березня 2019 року № 1.

Встановивши, що надані заявником докази підтверджують дійсне волевиявлення сторін на реальне настання правових наслідків, а саме на передачу прав вимоги за кредитними договорами, зокрема й за договором від 04 липня 2008 року № 31_53-07/08 МФ, а також врахувавши відсутність доказів, які підтверджують недійсність договорів про відступлення права вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про те, що ТОВ «ФК «Амбрелла» доведено належними і допустимими доказами факт переходу до нього права вимоги за цим кредитним договором до боржника ОСОБА_1 .

Також рішенням від 28 вересня 2021 року у справі № 276/675/21, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 11 травня 2022 року, Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області, відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 22 березня 2019 року та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію.

Оскільки договір про відступлення права вимоги від 22 березня 2019 року не визнаний судом недійсним, ТОВ «ФК «Амбрелла» на підставі чинного договору набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 04 липня 2008 року № 31_53-07/08 МФ, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанції про задоволення заяви ТОВ «ФК «Амбрелла» про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Доводи касаційної скарги в цій частині не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, на законність судових рішень не впливають, зводяться до переоцінки встановлених судами обставин щодо заміни сторони виконавчого провадження та наявних у справі доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не зупинив розгляд заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні до ухвалення рішення у справі № 276/675/21 щодо оскарження договору відступлення права вимоги з наступних підстав.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Метою зупинення провадження в справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження в якій зупинено.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли у іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідні норми права спрямовані, зокрема, на попередження ухвалення судових рішень, виходячи з доказів і встановлених на їх підставі обставин, які можуть бути спростованими рішенням у іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

У справі, що переглядається, наявні у справі докази дозволяли суду першої інстанції встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду за заявою ТОВ «ФК «Амбрелла» про заміну стягувача у виконавчому проваджені, тому не існувало підстав для зупинення розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження до набрання законної сили рішенням у справі № 276/675/21.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не повідомив ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управлення Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про розгляд заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Згідно з частиною третьою статті 442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У справі, що переглядається, заявником є ТОВ «ФК «Амбрелла» як правонаступник стягувача, а заінтересованими особами є ОСОБА_1 - боржник у виконавчому провадженні, та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - первісний стягувач, які повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управлення Міністерства юстиції (м. Хмельницький) не є учасниками справи та не оскаржували в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, зокрема з тих підстав, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. ОСОБА_1 не є особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд встановив, що ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають. Інші доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судами, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції та не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваних судових рішень. Повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03).

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, з урахуванням того, що суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у наведеній у касаційній скарзі постанові.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанцій без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 07 червня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак