головуючий у суді І інстанції Сіромашенко Н.В.
провадження № 22-ц/824/1577/2022
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, яка проживає окремо від нього, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд:

зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною;

визначити такі способи участі у вихованні дитини особисте спілкування: бачитись, спілкуватись та проводити час за місцем його проживання, без присутності матері: друга та четверта п`ятниця місяця з 18.00 год. до 20.00 год.; кожна субота з 11.00 год. до 19.00 год.; у святкові дні: 1 січня, Різдво, 14 жовтня, Великдень, а також, день народження дитини, щорічно, щонайменше протягом трьох годин; п`ять днів взимку, п`ять днів восени та двадцять днів влітку (під час шкільних канікул) для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю та узгодженням дат із матір`ю дитини; необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку; у дні побачень з сином, забирати його особисто з місця його проживання та навчання та зустрічі та спільний час проводяться без присутності матері;

зобов`язати відповідача за два дні до дня зустрічі з дитиною, надати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а в разі настання змін, повідомити про це особисто не пізніше наступного дня настання таких обставин;

стягнути з відповідача на його користь всі понесені судові витрати, а саме, судовий збір та витрати на правову допомогу адвоката попередня вартість яких становить 50 000 грн.

Позов мотивований тим, що сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20 листопада 2014 року рішенням Деснянського районного суду міста Києва шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу, дитина знаходилася на повному утриманні позивача та він вживав усі заходи для належного виховання та розвитку дитини. Для того щоб дитина мала окреме місце для проживання, позивачем придбана квартира АДРЕСА_1 , яка облаштована всім необхідним. Після повідомлення про це відповідачу, вона почала створювати перешкоди йому та сину у спілкуванні та спільному проживанні за домовленістю з нею, яка мала місце раніше, хоча до цього жодних суперечок з цього приводу не було, оскільки вони з відповідачем розподілили час спілкування з дитиною та участь кожного з них у вихованні дитини. Така поведінка відповідача виникла після прохання позивача надати звіт про витрачання коштів, які він надавав на утримання сина, оскільки їх знайомі неодноразово повідомляли, що бачили його колишню дружину у нічних барах, в той час, як дитина залишалася одна без догляду. Після цього, він продовжував надавати щомісячну матеріальну підтримку, але не в тій кількості як раніше, що обурило відповідача, і з липня 2017 року вона почала чинити йому та сину перешкоди у спілкуванні та побаченнях. У подальшому, позивач дізнався про наявність судових рішень про стягнення з нього аліментів на утримання сина та визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Після чисельних спроб вирішити питання стосовно вільного спілкування з дитиною мирним шляхом, а також, з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суду не надано та у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, на підтвердження обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог щодо створення відповідачем перешкод щодо участі позивача у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.

Також судом установлено, що відповідач належно виконує свої обов`язки щодо виховання та утримання дитини, тоді як, з позивача у судовому порядку стягнуто аліменти на утримання сина, які він не сплачує, у зв`язку з чим має велику заборгованість.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не досліджено у повному обсязі долучені до матеріалів справи докази та надані сторонами пояснення.

Саме звернення позивача з позовом до суду свідчить про те, що між сторонами існує спір щодо виховання дитини та спілкування з нею. Висновок третьої особи «Про визначення способу участі батька у вихованні дитини», яким визначено графік побачень позивача з сином не є виконавчим документом та не може бути виконаний у примусовому порядку, якщо відповідач і надалі буде чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною. Позивач не може виконувати свої батьківські обов`язки належним чином, оскільки відповідач перешкоджає позивачу у реалізації його прав та обов`язків.

Позивачу не було відомо, що справу у суді першої інстанції було передано на розгляд іншому судді, суд розглянув справу за відсутності позивача, а в матеріалах справи відсутні дані про його належне повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтований тим, що доводи апелянта про його неналежне повідомлення про розгляд справи у суді першої інстанції не відповідають дійсності, оскільки перед останнім судовим засіданням 03 серпня 2021 року представником позивача подано до Шевченківського районного суду міста Києва заяву про розгляд справи, яка була призначена на 10 серпня 2021 року о 10:30 год. за відсутності позивача та його представника. У цій заяві також зазначено, що позивачем долучено необхідні документи, долучати інших доказів не планується.

Шлюб між сторонами розірвано 20 листопада 2014 року та з цього часу позивач не цікавився життям сина та не брав участь у його утриманні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 червня 2021 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Гарницького П.П. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Апелянт в режимі відеоконференції на зв`язок не вийшов у зв`язку з відсутністю технічної можливості суду для її проведення, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, дійшла висновку про таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 06 серпня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї (а.с. 7).

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Під час шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у місті Київ (а.с. 22).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду місті Києва від 26 квітня 2017 року у справі № 761/44722/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3 500 грн щомісячно, з індексацією стягуваних сум відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19 грудня 2016 року (а.с. 63-64).

Постановою державного виконавця Деснянського РВ ДВС міста Києва ГТУ юстиції у місті Києві Шавель О.В. від 27 липня 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 761/44722/16-ц, виданого 15 червня 2017 року Шевченківським районним судом міста Києва (а.с. 69).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києві від 08 серпня 2019 року у справі № 754/3599/18 позов визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 66-67).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 10 лютого 2020 року, наданого старшим державним виконавцем Деснянського районного ВДВС у місті Києві Шавель О.В., вбачається, що, за виконавчим листом № 761/44722/16-ц від 15 червня 2017 року, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 01 лютого 2020 року становить 133 000 грн (а.с. 70).

Відповідно до висновку Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради від 19 травня 2020 року № 49 у дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначається уникаючий тип емоційної прив`язаності до батька, оскільки він не приймав участі в його вихованні та не цікавився ним. До батька в дитини виникає почуття образи та надії. Враховуючи вищезазначене, рекомендовано батькам скористатися сімейною медіацією з метою налагодження конструктивної комунікації між собою для вирішення питань, пов`язаних з вихованням та розвитком сина (а.с. 112-115).

Згідно з висновком Органу опіки піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 вересня 2020 року № 109/03/40-6609, Орган опіки підтримав бажання батька ОСОБА_1 приймати участь у вихованні дитини та вважає, що зустрічі повинні відбуватися за згодою дитини згідно із запропонованим графіком - І та ІІІ неділя місяця з 11:00 год. до 18:00 год. Однак, при цьому зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразово запрошувались на засідання комісії з питань захисту прав дитини, на яких розглядався цей спір, мати дитини з`являлась та була заслухана, батько не був присутнім, причини своєї неявки не повідомляв (а.с. 129-132).

Завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини 1, 2 статті 2 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина 1 статті 11 ЦПК України).

Тлумачення указаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року).

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Частиною 1 статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Тобто умовою для звернення до суду з позовом про усунення перешкоду спілкуванні з дитиною та у її вихованні є вчинення перешкод тим з батьків, з ким проживає дитина.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилався на те, що після розірвання шлюбу із ОСОБА_2 він не має змоги бачитися з дитиною та брати участь в її вихованні через створені відповідачем перешкоди, у зв`язку з чим просив суд усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини.

На підтвердження доводів позовної заяви позивачем надано суду лише копію свідоцтва про шлюб з ОСОБА_2 (а.с. 7), копію свідоцтва про народження дитини (а.с. 22) та докази на підтвердження понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката і на сплату судового збору (а.с. 4, 6, 8-10).

Отже, позивач не довів наявність у нього об`єктивних, незалежних від нього та створених відповідачем, перешкод для спілкування з дитиною, а також факт вжиття ним активних дій з метою захисту його, як він стверджує, порушених батьківських прав, з урахуванням обставин, викладених у висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві Державній адміністрації, щодо його неявки на засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якій розглядався цей спір, а отже, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про усунення позивачу перешкод у спілкування та вихованні дітей, оскільки підстави для таких вимог не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Правовому захисту у цьому випадку може підлягати право у реалізації якого чиняться перешкоди, тобто здійснюється активна протидія засобам досягнення певної мети, однак позивач про свої спроби зустрітися з дитиною за місцем проживання, у дошкільному закладі, чи інших місцях не повідомляє; до служби у справах дітей з метою уникнення перешкод в отриманні побачень або фіксації фактів порушення його батьківських прав не звертався.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відмова у задоволенні указаного позову через його недоведеність не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах за погодженням батьків або ж визначення компетентним органом порядку за наявності обставин, що мають істотне значення.

Об`єктом правосуддя у справах про піклування про дитину є гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі встановлювати сталі чутливі людські стосунки та приписувати почуття прихильності. У той же час суд у межах своїх повноважень спрямовує учасників сімейного конфлікту до його вирішення.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про його неналежне повідомлення судом першої інстанції про розгляд цієї справи, який був призначений на 10 серпня 2021 року, оскільки у матеріалах справи наявна заява представника позивача - адвоката Гарницького П.П., яка датована 03 серпня 2021 року, у якій він зазначив про його обізнаність, що розгляд справи призначений на 03 серпня 2021 року, а також зазначив, що позивачем долучені необхідні документи, інших документів долучати позивачем не планується, у зв`язку з цим просив провести розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування або зміни у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги та інші судові витрати не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська