У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Іванов А.П., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю „Споживчий центр» про залишення позову без розгляду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю „Споживчий центр, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни, приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександра Васильовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Споживчий центр, в якій просить на підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 88 Закону України „Про нотаріат визнати виконавчий напис від 02.12.2021 № 22357, вчинений Сазоновою О.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, яким стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість в сумі 11230,00 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2021 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю „Споживчий центр, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни, приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександра Васильовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

10.02.2022 представник ТОВ „Споживчий центр» подав заяву про залишення позову без розгляду. В обґрунтування заяви зазначає, що у пункті 10.1 кредитного договору № 26.07.2019-010000626 від 26.07.2019 міститься укладена сторонами угода про передачу спору на вирішення третейського суду, а саме відповідно до п. 10.1 договору всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду № 007-2005 від 21.06.2005, видане Київським міським управлінням юстиції), згідно з регламентом третейського суду. Розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що є невід`ємною частиною даної третейської угоди, і з яким Сторони ознайомились. Вказує, що дана угода не визнавалась недійсною, є чинною і може бути виконана, а тому на підставі п. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України просить позов залишити без розгляду.

Розглянувши подану заяву про залишення позову без розгляду, суд дійшов до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 26.07.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» укладено кредитний договір № 26.07.2019-010000626.

За приписами ч. 2 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови.

У кредитному договорі від 26.07.2019 № 26.07.2019-010000626 вказано, що позичальник підтверджує, що інформація, зазначена в частині 2 статті 12, частині другій статті 13 Законі України „Про захист прав споживачів йому надана. Для прийняття позичальником усвідомленого рішення та задля зручності надання інформації кредитор до укладення договору надав позичальнику всю необхідну інформацію у обсязі та формі, встановлених ЗУ „Про споживче кредитування.

Згідно з п. 22 ст. 1 Законі України „Про захист прав споживачів, споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до преамбули Закону України „Про споживче кредитування цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у Постанові від 12.12.2018 у справі № 755/11648/15-ц, кредитні договори, укладені фізичними особами з банками за своєю суттю є споживчими договорами і на них розповсюджуються положення Закону України „Про захист прав споживачів. При цьому частина 14 статті 6 Закону України „Про третейські суди вказує на те, що третейські суди не мають права розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Як наслідок ВСУ відмовив банку у задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на виконанні рішення третейського суду.

Велика Палата Верховного Суду виклала у своїй постанові положення про те, що, якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер, як споживчого, відтак і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору, як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону України „Про захист прав споживачів, тобто незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України „Про захист прав споживачів, ураховуючи зазначене, судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб споживачів товарів, робіт і послуг.

Також суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 643/2870/18.

Суд вважає, що кредитний договір від 26.07.2019 № 26.07.2019-010000626 за своїм змістом є договором про надання споживчого кредиту, позаяк відсутні докази на підтвердження того, що кредит надавався позичальнику не для задоволення особистих потреб, він пов`язаний зі здійсненням ОСОБА_1 підприємницької діяльності чи виконанням нею обов`язків як найманим працівником.

Отже, декларація сторін кредитного договору у п. 1.2, що Кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту жодного правого значення для кваліфікації цього договору як договору про надання споживчого кредиту не має.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Пунктом 10.1 кредитного договору визначено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду № 007-2005 від 21.06.2005, видане Київським міським управлінням юстиції), згідно з регламентом третейського суду. Розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що є невід`ємною частиною даної третейської угоди, і з яким Сторони ознайомились.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України „Про третейські суди до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України „Про третейські суди, третейські суди в порядку, передбаченому цим законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Враховуючи наведене, оскільки укладений між сторонами кредитний договір за своєю правовою природою є споживчим, а тому третейське застереження, викладене в п 10.1 кредитного договору від 26.07.2019 № 26.07.2019-010000626, не може бути виконане, а тому у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю „Споживчий центр про залишення позову без розгляду слід відмовити.

Законом України „Про третейські суди виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), а тому у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю „Споживчий центр про залишення позову без розгляду слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 257, 260 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про залишення позову без розгляду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни, приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександра Васильовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов