ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5040/22 Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л. М.
Провадження № 22-ц/817/573/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

сторін:

представника апелянта Дубчака С.П.,

прокурора Галаса Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/5040/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката ДУБЧАКА Сергія Петровича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2022 року (ухвалене суддею Сливкою Л.М., повний текст якого складено 26 квітня 2022 року) в справі за заявою Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу без його згоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2022 року Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради звернулося до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу без його згоди.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилався на те, що у ОСОБА_2 наявний психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих та суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану, у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку ОСОБА_2 , які надійшли від його матері ОСОБА_3 . На підставі цих відомостей ОСОБА_2 був оглянутий лікарем-психіатром ОСОБА_4 , який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації ОСОБА_2 . Направлення на госпіталізацію було видане лікарем-психіатром амбулаторно-поліклінічного відділення ОСОБА_5 , який після особистого огляду ОСОБА_2 зробив висновок про необхідність його госпіталізації, у зв`язку із наявністю психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих та суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану, у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога.

У зв`язку з наведеним просив суд ухвалити судове рішення, яким примусово госпіталізувати до психіатричного закладу ОСОБА_2 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2022 року заяву задоволено.

Надано згоду на госпіталізацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , у Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, в примусовому порядку.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 адвокат Дубчак С.П. подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність висновку лікарів-психіатрів при відсутності інших належних чи допустимих доказів про відповідний стан особи є недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 протиправних дій щодо себе, своїх батьків чи будь-яких інших осіб, судом не досліджувалися. Направлена до суду заява про госпіталізацію не містить безумовних підстав, оскільки заявник не надав достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення чи виявлення наміру вчинити ним дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, або доказів того, що він неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

15 червня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від Тернопільської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що ОСОБА_2 страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого, останній не може самостійно задовольняти основні життєві потреби, а також вчиняє дії, що можуть зашкодити його життю і здоров`ю, що є підставами для тривалого тримання у психіатричній лікарні.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Дубчак С.П. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Прокурор Тернопільської окружної прокуратури Галас Н.В., проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші стророни в судове засідання не звявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду даної справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

19 квітня 2022 року ОСОБА_2 поступив у стаціонар в третє психіатричне відділення Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради з приводу гострого поліморфного психотичного розладу.

Направлення на госпіталізацію було видане лікарем-психіатром амбулаторно-поліклінічного відділення ОСОБА_5 , який після особистого огляду ОСОБА_2 зробив висновок про необхідність його госпіталізації, у зв`язку із наявністю психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих та суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану, у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога.

Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку ОСОБА_2 , які надійшли від його матері ОСОБА_3 . На підставі цих відомостей ОСОБА_2 був оглянутий лікарем-психіатром ОСОБА_4 , який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації ОСОБА_2 .

Також, ОСОБА_2 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, у складі: голови комісії О.М. Бондаренко, завідуючої відділенням Т.І. Шевчук та лікарем-психіатром П.П. Чорній.

Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» та прийшла до висновку, що ОСОБА_2 потребує примусової госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку без його усвідомленої згоди, для обстеження та лікування.

Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів 19 квітня 2022 року ОСОБА_2 поступив у стаціонар в третє психіатричне відділення Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, з приводу діагнозу: гострий поліморфний психотичний ролад. Поступив ургентно на стаціонарне обстеження та лікування в КНП «ТОКПЛ» ТОР, повторно у житті та в даному році, у зв`язку із погіршенням психічного стану. У приймальне відділення доставлений працівником поліції, у супроводі матері, за направленням дільничого психіатра ОСОБА_6 , у відділення скерований черговим лікарем.

З анамнезу встановлено, що ріс та розвивався задовільно згідно віку. Закінчив 9 класів ЗОШ та ПТУ за спеціалізацією туризм. Працював деякий період гідом, але на даний час не працює, займається криптовалютою. Проживає одиноко, батьки та сестра живуть за кордоном. У війську не служив, неодружений, дітей немає. Зміни в психіці та поведінці відмітилися з перших днів війни в Україні. Перестав спати вночі, став метушливим, часто їздив на блокпости, допомагав, активно включався в волонтерську справу, згодом став відгородженим від бабусі, дівчини, став нервовим, багато часу проводив в комп`ютері, інтернеті, згодом почав всіх підозрювати у диверсіях, забрав пенсійні карточки у родичів, розтратив всі кошти, які на них були; висловлював різні нісенітниці з приводу сусідів, дзвонив в поліцію і здавав їм диверсантів, підозрював у державній зраді працівників СБУ, мера міста. Психічний статус: в свідомості, орієнтований достатньо, періодично плутається у часі та подіях, що відбувалися напередодні. Емоційно внутрішньо-напружений, не стійкий, підозрілий. Мовний контакт продуктивний. Пацієнт багатослівний, метушливий, фамільярний, не витримує дистанцію, мислення прискорене, паралогічне. Розлади галюцинаторного спектру заперечує. Пам`ять та інтелект відповідають віку та освіті. Критика до свого стану відсутня.

Комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_2 страждає на тяжкий психічний розлад, що обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих внаслідок психічного стану, у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога, у зв`язку із чим потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку без його усвідомленої згоди, відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, подається до суду за місцем проживання особи.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора» шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку, якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути такого виду і ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Встановивши означені вище фактичні обставини справи та правильно застосувавши відповідні норми закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки ОСОБА_2 хворіє важким психічним розладом, внаслідок чого він може вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, може завдати значної шкоди своєму здоров`ю та здоров`ю оточуючих у зв`язку із погіршенням психічного стану, йому необхідно провести психіатричний огляд у примусовому порядку.

Доводи апелянта про те, що наявність висновку лікарів-психіатрів при відсутності інших належних чи допустимих доказів про відповідний стан особи є недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію, колегія суддів відхиляє, оскільки до заяви про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність такої госпіталізації (ч.3 ст.16 ЗУ «Про психіатричну допомогу»).

Апеляційний суд зазначає, що висновок комісії лікарів - психіатрів від 20 квітня 2022 року ОСОБА_2 не спростовано належними та допустимими доказами, а саме висновком комісії лікарів психіатрів.

При цьому, апеляційний суд вравховує, що 19 квітня 2022 року ОСОБА_2 поступив ургентно на стаціонарне обстеження та лікування в КНП «ТОКПЛ» ТОР, повторно у житті та в даному році, що свідчить про тривалість психічних розладів.

Твердження апелянта про те, що заявник не надав достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення чи виявлення наміру вчинити ОСОБА_7 дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки із висновку комісії лікарів - психіатрів від 20 квітня 2022 року, а саме, психічного статусу вбачається, що ОСОБА_8 висловлювався агресивно.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи заяву, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ДУБЧАКА Сергія Петровича - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 04 липня 2022 року.

Головуючий

Судді