№ 207/4857/21
№ 2/207/422/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бистрової Л.О.

при секретарі Пономаренко В.К.,

за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька ОСОБА_3 , посилаючись на те, що вона з відповідачем проживали в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року у справі № 207/3488/20, було розірвано.

У вищезазначеному шлюбі позивачка з відповідачем ОСОБА_3 перебувала з моменту укладання, тобто з 04 липня 2015 року по момент винесення вищезазначеного рішення суду.

Під час проживання у зареєстрованому шлюбі вони з відповідачем ОСОБА_3 мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи, те що відповідач ОСОБА_5 не являється біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відповідачу не одноразово було наголошено та дана можливість це перевірити шляхом проходження тесту ДНК, відповідно до чого виключити себе з актового запису про народження, але відповідач неодноразово відмовлявся від проходження тесту ДНК та виключення себе, як батька з актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові, додавши, що їй завжди було відомо, що ОСОБА_3 не є біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, зазначивши, що 04 липня 2015 року він уклав шлюб з ОСОБА_1 , який було зареєстровано у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 274. Від спільного проживання вони мають неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які знаходяться на його утриманні зареєстровані та проживають разом із ним. Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська у справі №207/3488/20 від 16.02.2021р. укладений шлюб було розірвано. Оскільки діти зареєстровані, мешкали та мешкають з ним, а позивач ніде не працювала і ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей йому не надавала, він вимушений був звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей. Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської позивача зобов`язано виплачувати аліменти на його користь на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 27 листопада 2020року до досягнення дітьми повноліття про що 23 грудня 2020 року по справі №207/3094/20 видано судовий наказ. Постановою державного виконавця Південного відділу державної виконавчої служби у м.Кам`янське від 19.01.2021р. на виконання судового наказу було відкрито виконавче провадження. Внаслідок невиконання позивачем рішення суду за нею утворилася заборгованість по виплаті аліментів, яка станом на 31 липня 2021 року складала 33 078 грн. 27 копійок, у зв`язку з чим він вимушений був звернутися до суду з відповідною позовною заявою про стягнення пені. Ухвалою Баглійського районного від 07.09.2021р. відкрито провадження у справі №207/3858/21. Оскільки діти мешкали та мешкають із ним, і він забезпечує їм належні умови, нормальний розвиток та дозвілля, займається їх вихованням та піклується про них, а позивач не намагалась брати участь у їх вихованні, він в інтересах дітей вимушений був звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дітей із ним. Ухвалою Баглійського районного від 20.10.2021р. відкрито провадження у справі №207/4214/21. Саме після цього позивач звернулася до суду з позовом про оспорювання його батьківства та виключення із актового запису про народження дитини відомостей про нього, як про батька дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Позивач в позовній заяві, як на підставу для виключення відомостей про його батьківство посилається на ту обставину, що він не є біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що вона нібито неодноразово йому про це наголошувала та надавала можливість перевірити це шляхом проходження тесту ДНК та виключити його з актового запису про народження, як батька. Позивач вважає, що оскільки він на її думку не є біологічним батьком сина ОСОБА_7 то з актового запису про народження дитини повинно бути виключено відомості про його батьківство. З твердженням позивача неможливо погодитись. Позивач намагається ввести суд в оману оскільки ніяких розмов з позивачем щодо визначення його батьківська ніколи не було і ніяких питань щодо визначення батьківська ніколи не виникало. Позивачем жодного доказу про його обізнаність про те, що він не є біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду не надано. Більш того, інформацію про його батьківство до актового запису про народження сина ОСОБА_7 відповідно до ст.126 СК України було внесено за їхньою спільною з позивачем заявою про визнання батьківства. На момент визнання свого батьківства він був впевнений, що є батьком дитини. Позивач з моменту народження дитини переконувала його, що саме він є її батьком, що спростовує її твердження про те, що вона нібито неодноразово наголошувала йому про те, що він не є біологічним батьком сина ОСОБА_7 , та нібито пропонувала пройти тест ДНК, та виключити з актового запису інформацію про його батьківство. Під час перебування у шлюбі позивач також не повідомляла йому про те, що він не є біологічним батьком дитини. Більш того при розгляді справи про розірвання шлюбу позивач не заперечувала, що саме він є батьком ОСОБА_8 .

Представник Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред`явлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У судовому засіданні було встановлено, що 04.07.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, який згідно рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 16.02.2021 року було розірвано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають двох неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 від 20.05.2021 року, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначено ОСОБА_3 батько; ОСОБА_1 - мати.

Відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 від 20.05.2021 року, батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено ОСОБА_3 батько; ОСОБА_1 - мати.

Відомості про батька, як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №5 від 21.01.2022 року, були внесені 17.08.2018 року за заявою ОСОБА_3 про визнання батьківства №125/14.18-134 від 17.08.2018 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області.

Відповідно довідки про склад сім`ї №21/8582 від 20.09.2021 року ОСОБА_5 зареєстрований разом зі своїм батьком ОСОБА_3 та своїм братом ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з відповідачем, знаходиться на його утриманні. Відповідач займається його вихованням. Позивачка майже не приймає участі в утриманні і вихованні дитини, оскільки має заборгованість по сплаті аліментів, відповідно судового наказу №207/3094/20 винесеного Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська 23.12.2020 року, яка складає 33 078,27 грн..

Згідно зі ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України).

Відповідно до п. 1 ч.2 ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини.

Відповідно до ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до державного органу реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до положень ч.1 ст.138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини.

Відповідно до ч.3 ст.138 СК України до вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини.

Отже визначений ч.3 ст.138 СК України строк позовної давності про внесення змін до актового запису про народження дитини сплив, оскільки згідно змісту позовної заяви позивачу ще на час народження дитини, а саме станом на 12 липня 2009 року було відомо, що відповідач не є біологічним батьком дитини та про походження дитини від іншого чоловіка і ніщо не заважало позивачу скористатися своїм правом відповідно до положень ст.138 СК України.

Таким чином вказана обставина у силу вимог ст.138 СК України виключає можливість розгляду справи та задоволення позовних вимог та є підставою для відмови у позові.

Відповідно до вимог ст.138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього, як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка, як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.

Посилаючись у позовній заяві на ч.1 ст.138 СК України, позивач не звернула увагу на положення ч. 2 зазначеної статті. За змістом ч.2 ст.138 Сімейного кодексу України вимога матері про виключення запису про її чоловіка, як батька дитини з актового запису про народження може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.

Системний аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що у разі лише подання іншою особою заяви про своє батьківство може бути задоволена вимога матері про виключення запису про її чоловіка, як батька дитини з актового запису про народження.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 766/20974/17, 26 листопада 2019 року у справі № 766/12749/16-ц, 20 червня 2018 року у справі № 2020/3249/16-ц.

Відповідно висновку експерта №315 молекулярно-генетичної експертизи від 19.04.2022 року в підсумках якої зазначено, що відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у дитини серед досліджених локусів виявлені алелі, які не виявляються у припустимого батька, тобто отримані від іншого чоловіка. Таким чином встановлено, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого громадянкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Тобто, батьківство громадянина ОСОБА_3 у відношенні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виключається. Однак, будь-які докази про те, що інша особа подала заяву про своє батьківство відносно дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суду надані не були. Виключення запису ОСОБА_3 , як батька дитини без подання іншою особою відповідної заяви буде суперечити вимогам ч.2 ст.138 СК України та інтересам самої дитини.

Відповідно до пунктів 2.13, 2.16 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, різновидом яких є актовий запис про народження дитини, є серед іншого і рішення суду про виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження. Зміни, доповнення, виправлення, зазначені в рішенні суду, вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану.

Відповідно до ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на рішення Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», який зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації).

Однак позивач не враховує, що само по собі встановлення відсутності кровного споріднення та спростовування біологічного батьківства не може бути виключною підставою для виключення з актового запису відомостей про батьківство.

Так пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Ухвалюючи рішення в справі «М. Є. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Верховний суд України постановляючи рішення у справі №755/14176/18 від 06.10.2021р. зазначив: «Встановлена національним сімейним законодавством (ч.2 ст.138 СК України) конструкція, за якою вимога матері про виключення даних про її чоловіка як про батька дитини задовольняється лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство, спрямована саме на захист інтересів дитини, щоб забезпечити стабільність умов життя дитини, уберегти її від душевних потрясінь та унеможливити ситуацію, за якої жоден чоловік не визнає своє батьківство щодо дитини.» (копія постанови з єдиного державного реєстру судових рішень додається)

Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року, «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком дитини, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Верховний суд України постановляючи рішення у справі №766/12749/16-ц від 26.11.2029р.р. зазначив: «Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

За змістом частини другої статті 138 СК України вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство».

Отже посилання позивача на застосування ст.136 СК України, як підстави для подання нею позову є безпідставним оскільки дана норма передбачає право звернення до суду з позовом саме особою записаною батьком дитини, тобто відповідачем, а не матір`ю. Це є правом відповідача, яке виникло у нього 22.12.2021р., тобто після отримання ухвали суду та копії позовної заяви, а не його обов`язком, але відповідач по справі, який є особою яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень своє батьківство не оспорює, тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 121, 122, 125, 126, 136, 138 СК України, ст.ст.4-13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька відмовити.

Понесені ОСОБА_1 судові витрати залишити за позивачем.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 24 червня 2022 року.

Головуючий суддя Л.О.Бистрова