КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 року

м. Київ

справа №367/9322/21

провадження № 22-ц/824/6537/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Шкоріної О.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Українська Військово-медична академія

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 січня 2022 року у складі судді Шестопалової Я.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Української Військово-медичної академії про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за період відсторонення та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Української Військово-медичної академії, в якому, з урахуванням позовної заяви в новій редакції, просила визнати протиправним та скасувати наказ відповідача про відсторонення її від роботи; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період відсторонення від роботи, а саме з 08 листопада 2021 року по день ухвалення рішення судом, виходячи з її середньоденного заробітку у розмірі 602, 67 грн; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн; стягнути судові витрати.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28 січня 2022 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявникові.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 14 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася безпосередньо до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зобов`язав позивача доплатити судовий збір, однак конкретний розмір не зазначив.

Вказує, що підставою повернення позовної заяви слугувало не виконання нею вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме суд зазначив, що позивачем було заявлено декілька вимог майнового характеру, зокрема стягнення моральної шкоди, за яку вона не сплатила судовий збір та відповідно не виконала вимоги ухвали суду.

Уважає такий висновок суду помилковим, оскільки при поданні позовної заяви до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн, що є цілком достатнім, зважаючи на розмір заявлених позивачем вимог та чинне законодавство України.

Зауважує, що оскільки моральна шкода позивачем заявлена у грошовому еквіваленті то відповідно така вимога є майновою, судовий збір за таку вимогу, як окрему майнову вимогу, виходячи із загального розміру заявленої до стягнення суми, не підлягає сплаті.

Зазначає, що нею заявлено вимогу про визнання протиправним та скасування Наказу про відсторонення від роботи, що, в разі її задоволення, тягне за собою поновлення на роботі, а тому дана вимога є вимогою немайнового характеру та не підлягає взагалі оплаті судовим збором. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за період відсторонення, що по суті і є стягненням заробітної плати, тому дана вимога майнового характеру також не підлягає оплаті судовим збором.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунула недоліки позовної заяви у строк, установлений судом.

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, оскаржувана ухвала не відповідає указаним нормам, що згідно статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, у грудні 2021 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Української військово-медичної академії про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2021 року позовну заяву було залишено без руху. Для усунення недоліків позивачу було надано 10-денний термін з дня отримання копії ухвали залишення без руху позовної заяви.

Зазначено, що надані позивачем копії документів не засвідчені у встановленому законом порядку. Позивачем у позовній заяві пред`явлені дві вимоги немайнового характеру та дві вимоги майнового характеру, а судовий збір сплачено за одну вимогу немайнового характеру в розмірі 908 грн, тому позивачу необхідно доплатити судовий збір.

10 січня 2022 року на виконання вказаної ухвали до суду від представника позивача - адвоката Федака М.Л., надійшла заява про усунення недоліків, до якої було долучено квитанцію про доплату судового збору в розмірі 908 грн та позовну заяву в новій редакції, відповідно до якої було виключено одну з позовних вимог, а саме поновлення на роботі.

У даній заяві представник, зокрема, зазначив, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за період відсторонення на підставі п. 1 ч. 1 ЗУ «Про судовий збір».

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28 січня 2022 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявникові.

Суд першої інстанції зазначив, що позивачем у позовній заяві в новій редакції пред`явлено одну вимогу немайнового характеру (визнання протиправними та скасування наказу про відсторонення від роботи позивача) та дві вимоги майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час відсторонення та стягнення моральної шкоди). Однак, в порушення вимог закону, сплачено судовий збір лише за дві вимоги (1 816 грн).

Згідно з частинами першою-третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно частини третьої ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Зі змісту позовної заяви (у новій редакції) вбачається, що ОСОБА_1 просить суд визнати протиправним та скасувати наказ відповідача про відсторонення її від роботи; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період відсторонення від роботи, а саме з 08 листопада 2021 року по день ухвалення рішення судом, виходячи з її середньоденного заробітку у розмірі 602, 67 грн; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн; стягнути судові витрати.

Таким чином, позивачем заявлено одну немайнову вимогу (визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи) та дві майнові (стягнення середнього заробітку за весь період відсторонення від роботи та моральної шкоди).

Статтею 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмеження будь-яким строком згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеного частиною другою статті 235 КЗпП України (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19).

Зважаючи на викладені обставини справи, норми закону та висновки Верховного Суду, позивач ОСОБА_1 за звернення до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за весь період відсторонення від роботи звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

У статті 4 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п. 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2021 року становив 2 270 грн.

Таким чином, судовий збір за майнову вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн складав 908 грн, який фактично був сплачений ОСОБА_1 при подачі позовної заяви відповідно до квитанції №0.0..1 від 07 грудня 2021 року (а.с. 1).

Дослідивши матеріали поданої позовної заяви, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для залишення без руху позову і у зв`язку з недотриманням вимог частини четвертої статті 175, частини четвертої статті 177 ЦПК України з огляду на наступне.

Так, згідно частини четвертої статті 175 ЦПК України якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

За змістом частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

ОСОБА_1 у позові зазначено, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а також долучено до позову докази сплати судового збору на суму 908 грн.

Таким чином, стороною позивача у відповідності до вимог закону зазначено підставу для звільнення від сплати судового збору та долучено докази сплати судового збору за майнову вимогу, а перевірка наявності чи відсутності такої підстави є обов`язком суду, а не позивача.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху з підстав несплати судового збору, суд послався на правову позицію, висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16.

Разом з тим, вказана правова позиція була висловлена в справі за вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, а не за час вимушеного прогулу.

Статтею 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, яким, зокрема, є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

За змістом підпункту1 частини третьої статті 3 ЦПК України верховенство права є однією із засад цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» зазначав, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право подавати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав та на суд, з якого випливає право доступу до суду, тобто право порушувати провадження у суді в цивільних справах, становить лише один аспект; однак це є той аспект, який дійсно робить можливим використання подальших гарантій, закладених у пункті 1 статті 6. Такі характеристики судового провадження, як справедливість, відкритість та невідкладність, насправді не мають жодної цінності, якщо таке провадження передусім не порушено. І в цивільних справах навряд чи можна уявити верховенство права без можливості мати доступ до суду.

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції не взяв до уваги доводи та аргументи позивача, викладені як в позовній заяві, так і в заяві про усунення недоліків, належним чином їх не проаналізував, неправильно застосував висновки Верховного суду з приводу сплати судового збору у справах про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та досить формально підійшов до вирішення питання про прийняття позовної заяви.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія доходить висновку, що місцевий суд не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про повернення позовної заяви, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статями 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 січня 2022 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.І. Шкоріна