Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/177/18

21 червня 2022 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: представника відповідача, адвоката - Гандзюк І.Р.,

розглянувши в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, -

ВСТАНОВИВ:

26.01.2018 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Представник ПАТ «Дельта Банк» просив суд ухвалити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30.01.2008 року за №0, в розмірі 213653 грн. 04 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30.01.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №348, предметом іпотеки за яким є квартира трьохкімнатна, загальною площею 94,0 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та покласти на відповідача всі судові витрати по справі.

27.02.2018 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій вона просила в рахунок погашення заборгованості в розмірі 256937 грн. 18 коп., за вказаним вище кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30.01.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №348, предметом іпотеки за яким є квартира трьохкімнатна, загальною площею 94,0 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

29.05.2018 року представник позивача надіслала на адресу суду заяву про виправлення технічної описки по справі, в якій вона просила позовні вимоги вважати наступними:

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30.01.2008 року за №0, в розмірі 213653 грн. 04 коп., яка складається з: сума заборгованості за простроченим кредитом 71827 грн. 97 коп.; розмір прострочених відсотків за кредитом 141550 грн. 73 коп.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 32 грн. 69 коп.; сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів 241 грн. 65 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30.01.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №348, що належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), а саме: квартира трьохкімнатна, загальною площею 94,0 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 ., на праві власності згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 07.07.2001 року за реєстровим №Д-534 та зареєстрованого 17.07.2002 року в Івано-Франківському ОБТІ за №1705, в книзі 10, реєстраційний №10, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Згідно ухвали судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Грещука Р.П. від 16.08.2019 року дану справу прийнято до провадження.

27.02.2020 року представник відповідача подала до суду заяву про застосування строків позовної давності, яку підтримала в судовому засіданні з підстав, наведених в ній та просила задоволити.

Відповідно до ухвали суду від 22.02.2021 року постановлено замінити позивача по даній справі: ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника - ТзОВ «Фінансова компанія «Горизонт».

Разом з тим, в судові засіданні, призначені на 12.04.2021 року, 28.05.2021 року та 15.07.2021 року представник ТзОВ «Фінансова компанія «Горизонт» не з`являвся.

В судове засідання 05.10.2021 року останній також не прибув, натомість подав клопотання про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції, яке судом було задоволене.

В подальшому, згідно ухвали суду від 04.02.2022 року постановлено задоволити клопотання представника позивача ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГОРИЗОНТ», адвоката Янкової А.В. про участь в судових засіданнях по даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, надавши їй можливість брати участь у судовому засіданні 28.03.2022 року о 14 год. 00 хв., а також у всіх наступних засіданнях по даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, про що рекомендованною кореспонденцією повідомлено представника позивача, надіславши їй копію вказаної ухвали.

Проте в наступні судові засідання, призначені на 28.03.2022 року, 03.05.2022 року та 21.06.2022 року представник ТзОВ «Фінансова компанія «Горизонт» для участі в них в режимі відеоконференції повторно не з`являлась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь та належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про слухання справи у її відсутності також до суду не надходило.

Суд констатує, що відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення представника позивача про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду, в тому числі в режимі відеоконференції і захистити права ТзОВ «Фінансова компанія «Горизонт».

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Частиною 1 ст.223 ЦПК України передбачено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктами 1, 2 ч.3 ст.223 визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Таке положення пов`язане з дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами та із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до п.1, 3, 5 ст.128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку поважних причин неявки до суду, однак зобов`язує суд оцінювати неявку до суду у кожному конкретному випадку залежно від підстав поважності наведених причин з тим, щоб забезпечити учасника процесу конституційною гарантією змагальності у процесі та доведення суду переконливості своїх доводів (п.4 ч.3 ст.129 Конституції України ).

Крім того, у відповідності до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Також, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини, констатує, що розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмету розгляду для заявника (рішення у справі «Писатюк проти України»).

Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи викладене, суд вважає причини неявки представника позивача - ТзОВ «Фінансова компанія «Горизонт» в судові засідання неповажними, в зв`язку з чим дану справу можливо розглянути по суті.

Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Гандзюк І.Р. в судове засідання 21.06.2022 року не з`явилася, натомість подала до суду заяву, в якій просила продовжувати і закінчувати розгляд даної справи без її участі та участі відповідача.

Зазначила, що позовні вимоги вони не визнають та просять відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в заяві про застосування позовної давності від 14.02.2020 року.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст.77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а ч.2 цієї статті визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги, чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ч.2 ст.78 ЦПК України вбачається, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В той же час ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ТзОВ «Фінансова компанія «Горизонт» просить задоволити позовні вимоги, з урахуванням їх збільшення та уточнення, з підстав, наведених в позовній заяві, а саме в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30.01.2008 року за №0, в розмірі 213653 грн. 04 коп., яка складається з: сума заборгованості за простроченим кредитом 71827 грн. 97 коп.; розмір прострочених відсотків за кредитом 141550 грн. 73 коп.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 32 грн. 69 коп.; сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів 241 грн. 65 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30.01.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №348, що належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), а саме: квартира трьохкімнатна, загальною площею 94,0 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 ., на праві власності згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 07.07.2001 року за реєстровим №Д-534 та зареєстрованого 17.07.2002 року в Івано-Франківському ОБТІ за №1705, в книзі 10, реєстраційний №10, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Судом встановлено, що 30.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №0.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги закредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ«УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальнимидоговорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк», як кредитора (стає новимкредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк»прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТУкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними тазабезпечувальними договорами.

Як вбачається із змісту п.1.1. Кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальникзобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) внаціональній валюті в сумі 170000 грн., у порядку і на умовах, визначених цим договором.

Відповідно п.1.2.2. Кредитного договору, позичальник у будь-якому випадку зобов`язанийповернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, якщо тільки незастосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін абовказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього Договору на підставі будь-якого з п.п.2.3., 5.3., 5.5., 5.6., 5.9., 5.10., 5.11., 7.4. Договору.

Також, позичальник зобов`язується повернути основну суму кредиту та сплачувати плату за користуваннякредитом у вигляді процентів, комісій, а також сплатити штрафні санкції та здійснити інші грошовіплатежі згідно умов договору.

Згідно п.1.3.1. Кредитного договору, за користування кредитними коштами за цим договоромвстановлюється процентна ставка в розмірі 15,0 % річних, якщо не встановлена інша ставка згідно умов цього Договору.

Відповідно до п.1.3.2. Кредитного договору, за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк процентна ставка встановлюється в розмірі 30% річних. Такий розмір ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором.

28.10.2008 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до якого сторони дійшли взаємної згоди про наступне:

1. Сторони домовились, що за використання кредитних коштів за траншами, які надаватимуться позичальнику в порядку, передбаченому договором, з 28.10.2008 року встановлюється процентна ставка в розмірі 25%. Така процентна ставка застосовується до всієї строкової суми заборгованості за траншами, виданими починаючи з вказаної дати, якщо інша процентна ставка не буде встановлена згідно умов договору. При цьому, процентна ставка по сумі строкової заборгованості за траншами, виданими до вказаної дати, залишається на рівні, встановленому договором.

2. Сторони також домовились, що за користування понад встановлений договором строк кредитними коштами за траншами, які надаватимуться позичальнику з 28.10.2008 року, процентна ставка встановлюється в розмірі 50% річних. Така процентна ставка застосовується до всієї простроченої суми заборгованості за траншами, виданими, починаючи з вказаної дати.

Також судом достовірно з`ясовано, що рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.02.2012 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором від 30.01.2008 року позовні вимоги банку були задоволені.

Вирішено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість по кредитному договору в сумі 109750 грн. 50 коп., а також по 543 грн. 75 коп. судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного.

Отже, в зв`язку з простроченням виконання зобов`язання банк пред`явив вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування.

Під час розгляду справи за позовом ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» - Кадирова В.В. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30.01.2008 року, а саме відсотків за період з 01.07.2015 року по 31.12.2017 року, судом у своєму рішенні від 07.06.2019 року, яке міститься в матеріалах справи констатовано, що «… з долучених представником відповідача до матеріалів справи письмових документів на підставі вказаного рішення був виданий виконавчий лист та звернутий до виконання в ВДВС Надвірнянського РУЮ.

03.10.2013 року державним виконавцем ВДВС Надвірнянського РУЮ Дімничем Т.І. була винесена постанова про закінчення в/провадження в зв`язку з тим, що борг сплачений повністю згідно квитанцій №К1/9/89 від 09.07.2013 року ВАТ КБ «Надра».

Копія даної квитанції долучена до матеріалів справи».

Таким чином, як з`ясовано судом, та не спростовано стороною позивача, рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.02.2012 року було виконане в повному обсязі.

Враховуючи наведене, суд констатує наступне:

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК).

Статтею 526 ЦК України, визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється ст.257 ЦК України тривалістю у три роки. Позовна давність, в порядку ч.1 ст.259 ЦК України, тобто за домовленістю сторін, не збільшувалась. Письмовий договір не укладався.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії

(припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

Відповідно до ст.262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

За правилами ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ст.ст.256, 267 ЦК України, суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до ст.61 Конституції ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання.

Таким чином, вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Горизонт» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, з метою погашення заборгованості за кредитним договором від 30.01.2008 року за №0, в розмірі 213653 грн. 04 коп., яка складається із: сума заборгованості за простроченим кредитом; розмір прострочених відсотків за кредитом; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків; сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів, після 28.10.2011 р. (дата звернення з позовом про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування у справі №2-1248/2011) не грунтуються на вимогах чинного законодавства.

Даний висновок суду кореспондується з висновком Верховного Суду України в постанові №175/4753/15-ц та узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленого в постанові від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18.

Позивач ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., що в подальшому відповідно до ухвали суду від 22.02.2021 року замінений на його правонаступника - ТзОВ «Фінансова компанія «Горизонт», звернувся до суду із даним позовом 26.01.2018 року.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем по даній справі порушено встановлений строк звернення до суду.

Як зазначено вище, відповідно до ч.ч.2-4 ст.267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із ч.5 вказаної статті вбачається, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено поважності пропуску строку звернення з даним позовом до суду.

З огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що взадоволенні позовних вимог ТзОВ «Фінансова компанія «Горизонт» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, слід відмовити в зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ТзОВ «Фінансова компанія «Горизонт», підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України відсутні.

На підставі наведеного, ст.ст.256, 267 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

складено 01.07.2022 року.