Справа № 342/517/21
Провадження № 2/342/60/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.

секретаря судового засідання: Матієк І.П.

з участю:

представника позивача Тарасенка В.С.

представника відповідача Держави України - Міністерства юстиції України Грещук Ю.З.

представника відповідача Держави України - Івано-Франківської обласної прокуратури Сорочихіна О.В.

представника відповідача Держави України - Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області Луцишина В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тарасенко Василь Сергійович, до Держави України в особі представників: Міністерство юстиції України, Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Івано-Франківська обласна прокуратура про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства, прокуратури і суду

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарасенко Василь Сергійович, звернувся в суд з позовом до Держави України, представники: Міністерство юстиції України (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13), Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області (місцезнаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова, 15) , Івано-Франківська обласна прокуратура (місцезнаходження: 76018, м.Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 11), в якому просить стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача 3 000 000 грн. моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 березня 2014 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 затримано за підозрою у вчиненні злочину за ч.1 ст.115 КК України, а саме: у вчиненні умисного вбивства потерпілої гр. ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_2 , про що повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 115 КК України у кримінальному провадженні № 0000072 від 04.03.2014. 23.04.2014 у даному кримінальному провадженні затверджено обвинувальний акт та скеровано справу на розгляд до Городенківського районного суду Івано-Франківської області.Городенківським районним судом Івано-Франківської області у відповідності до вироку суду від 20.06.2014 у справі № 342/538/14-к, що прийнятий колегією суддів: Ничик Г.І., Корюкіна М.П., Гайдич Р.М., позивача визнано винним за ч.1 ст. 115 КК України та засуджено до 12 років позбавлення волі. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою позивачу залишено без змін до вступу вироку у законну силу. Строк відбування покарання позивачу обраховано з часу затримання, тобто з 04.03.2014. Крім того, вищевказаним судовим рішенням частково задоволено цивільний позов та присуджено на користь потерпілих 7700 гривень матеріальної шкоди та 80000 гривень моральної шкоди.Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.08.2014, що прийнята колегією суду: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , апеляційну скаргу захисника Вань І.Р. задоволено частково: вирок Городенківського районного суду від 20.06.2014 змінено, а саме, пом`якшено покарання до 9 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишено без змін.Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.08.2015 у складі головуючого судді Пузиревського Є.Б., Квасневської Н.Д., Шибко Л.В. частково задоволено касаційну скаргу захисника Вань І.Р., ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.08.2014 року скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.02.09.2015 ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області, прийнятою в складі колегії суддів: Повзло В.В., Кривобокової Н.М., Кукурудз Б.М. частково задоволено апеляційну скаргу захисника Вань І.Р., скасовано вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 20.06.2014 та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.02.2016, прийнятого колегією суду: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , позивача засуджено за ч. 2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. В свою чергу, 14.04.2016 ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області, прийнятою колегією суддів: Васильєв О.П., Стефурак Є.М., Шкрібляк Ю.Д., вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.02.2016 скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. 07 березня 2017 року колегією суддів Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області в складі: Хільчук І.І., Беркещук Б.Б., Потятинник Ю.Р. ухвалено вирок, відповідно до якого правова кваліфікація дій позивача змінена з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України та останньому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки позбавлення волі. У подальшому, 01 червня 2017 року колегією суддів апеляційного суду Івано-Франківської області у складі: Шкрібляк Ю.Д., Повзло В.В., Гриновецький Б.М., апеляційну скаргу захисника Вань І.Р. та апеляційну скаргу прокурора Присяжнюка В.Я. залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26.04.2018 касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а касаційну скаргу захисника Вань І.Р. задоволено та вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.03.2017 та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.06.2017 щодо позивача скасовано, а кримінальне провадження закрито у зв"язку з відсутністю в діянні складу злочину.

Статтею другою Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Таким чином, позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди органом досудового розслідування та прокуратурою, що полягає у незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 115 КК України, незаконному триманні під вартою, незаконному і необґрунтованому обвинуваченні у вчиненні злочину за ч.1 ст. 115 КК України та підтриманні даного обвинувачення у національних судах України, а також у незаконному засудженні національним судами України спочатку за ч.1 ст. 115 КК України, вдруге за ч.1 ст. 121 КК України та втретє за ст. 118 КК України.Слід зазначити, що позивач понад два з половиною роки перебував під вартою, був позбавлений можливості спілкуватися, жити своїм повноцінним життям: працювати, займатися своїм хобі (дозвіллям), подорожувати, відпочивати, спілкуватися зі своїми друзями, вести нормальний спосіб життя. Натомість більше двох з половиною років він перебував під вартою у слідчому ізоляторі та змушений був дотримуватися розпорядку, що встановлений в установі для ув`язнених, перебував під постійним контролем (наглядом держави) та знаходився у стані постійної депресії, що проявлялася в зневірі до правосуддя, постійному страху бути засудженим за вбивство на довготривалий термін та до кінця життя залишитися з тавром вбивці. Кримінальне переслідування загалом тривало з 04.03.2014 по 26.04.2018, тобто чотири роки один місяць та двадцять два дні, або майже 50 місяців, з яких під вартою позивач перебував з моменту затримання, а саме: 04.03.2014 року до звільнення його з-під варти у зв`язку із частковим задоволення клопотання захисника Вань І.Р. про зміну запобіжного заходу, що відбулося у відповідності до ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, що постановлена в даному кримінальному провадженні 04 серпня 2016 року.З огляду на вищевикладене, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним кримінальним переслідуванням з моменту його незаконного затримання, тобто з 04.03.2014, до постановлення Верховним судом постанови про закриття кримінального провадження з реабілітуючи підстав, тобто 26.04.2018. Позивачем розмір моральної шкоди визначено (оцінюється) у розмірі 3000000, 00 (три мільйони) гривень.На переконання позивача, у зв`язку із тяжкістю злочину, у вчиненні якого його обвинувачували, суворістю покарання, що загрожувала останньому, а також з огляду на засудження його за ч.1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років, а у подальшому двічі засудженням до покарання у вигляді восьми років позбавлення волі за ч.2 ст. 121 КК України та до двох років позбавлення волі за ст. 118 КК України, тривалістю провадження (понад чотири роки, майже 50 місяців), а також тривалістю його перебування у місцях несвободи понад два з половиною роки, вищевказаний розмір позовних вимог є помірним та обґрунтованим.

Також, слід зазначити, що позивача понад сорок разів правоохоронці під наглядом, доставляли в спеціальному автомобілі до будинку правосуддя, куди, під супроводом, будучи в кайданках, іноді ще під наглядом службових собак, заводили до зали суду, де він знаходився (перебував) в металевій клітці, що завдавало йому принижень та моральних страждань.З огляду на вищевикладене, позивач важає, що розмір відшкодування три мільйони гривень буде справедливим.

25.05.2021 Головним управлінням національної поліції в Івано-Франківській області подано відзив на позовну заяву, згідно якого вони просять відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. В обгрунтування покликаються на те, що позивачем обставини справи досліджені не повністю. Як вбачається із матеріалів справи кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, було зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №000071 04.03.2014 року слідчим відділом СУ УМВС України в Івано-Франківській області. Крім того позивачем не враховано також і те, відповідно до Закону України «Про національну поліцію» та Постанови КМ України від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів МВС» ГУНП в Івано-Франківській області не є правонаступником УМВС України в Івано-Франківській області, яке перебуває в стані ліквідації, тому ГУНП України в Івано-Франківській області не може відповідати за його зобов`язаннями. До 7 листопада 2015 року ГУНП в Івано-Франківській області не мало жодного відношення до кримінального провадження та жодних процесуальних слідчих дій ним не приймалося. ГУНП в Івано-Франківській області створено як юридичну особу публічного права та зареєстровано в Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців тільки 07.11.2015 року, а дане кримінальне провадження для розслідування йому не передавалось, отже ГУНП не може відповідати за вчинення дій та зобов`язань інших юридичних осіб. Із наведених вище підстав слід зробити висновок, що ГУНП в області не властиві функції та відсутні кошти щодо відшкодування майнової та моральної (немайнової шкоди0 завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

31.05.2021 року Південно-Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) подано відзив на позов, в якому вони проясть у задоволенні позову ОСОБА_1 до неналежного відповідача Міністерства юстиції України відмовити. Обгрунтовуючи поданий відзив вказують на те, що законодавством, що регулює порядок та підстави стягнення шкоди, завданої фізичній особі внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду, чітко встановлено суб`єктивний склад учасників цих спірних правовідносин, до яких Мін`юст не має відношення. У рамках даного спору, жодні дії та/чи бездіяльність Міністерства юстиції України не завдали позивачу шкоди, тобто коло учасників справи, а саме відповідачі визначені позивачем на власний розсуд, без належних обґрунтувань. У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зазвичай орган, діями якого завдано шкоду. Міністерства юстиції України не наділене повноваженнями представляти державу в даній категорії справ. За таких обставин, держава об`єктивно не може брати участь у даній справі, як відповідач, саме через Міністерство юстиції України, з огляду на відсутність відповідних повноважень та компетенції, а участь від імені держави не уповноваженого органу державної влади призведе до порушення принципу змагальності сторін. Міністерство юстиції України не являється тим суб`єктом, який порушив права та інтереси позивача, в матеріалах справи відсутні докази протилежного. Також позивач не надає суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів заподіяння йому моральної шкоди внаслідок дій Міністерства юстиції України.

31.05.2021 Івано-Франківською обласною прокуратурою подано відзив на позовну заяву, згідно якого представник просить у задоволенні позову відмовити. Мотивуючи поданий відзив вказують на те, що за час кримінального переслідування, яке тривало з моменту затримання (04.03.2014) до винесення остаточного рішення у справі Верховним судом (26.04.2018), ОСОБА_1 був підданий кримінальному переслідуванню упродовж 4 років і 22 днів, що не оспорюється. За таких обставин, правовою підставою даного позову є закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину. Адже інших обставин, визначених ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в діях органів поліції, прокуратури ту суду ОСОБА_1 не наведено та документально не підтверджено. Неаргументовані та документально не підтверджені доводи позивача не можуть бути взяті до уваги та враховані при винесенні відповідного судового рішення. Позивач повинен довести ті обставин, на які посилається, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення відповідного рішення. ОСОБА_1 заявив позовні вимоги до Міністерства юстиції України, ГУНП в Івано-Франківській області та Івано-Франківської обласної прокуратури. Позовна вимога про задоволення моральної шкоди в розмірі 3 млн. грн. не підтверджується жодними належними доказами, а відтак не підлягає задоволенню з підстав, установлених вимогами ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Позивачем неправильно визначено розмір мінімальної заробітної плати, відповідно до якої проводиться відшкодування моральної шкоди. Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет україни на 2021 рік» розмір мінімальної щомісячної заробітної плати з 01.01.2021 становить 6000 грн. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру, не меншого за мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Позивач перебував під слідством за вчинення кримінальних правопорушень 49 місяців та 22 дні, а тому стягнення моральної шкоди проводиться відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яким передбачено відшкодування шкоди у випадку закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину. Твердження позивача, що він піддавався жорстокому, нелюдському поводженню та довготривалому катуванню, не підтверджено жодними фактичними обставинами чи документальними доказами. Окрім іншого, жодним рішенням компетентного органу дії органів дізнання, досудового слідства та прокуратури не визнавались протиправними. З огляду на викладене вважають, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення 3 млн.грн. моральної шкоди необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, яка повинна становити 15 % від суми, що буде присуджена до стягнення позивачу. Проте, представником позивача не долучено до матеріалів позовної заяви, що надійшли до прокуратури, копій договору про надання правової допомоги від 01.10.2020 та ордеру.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Тарасенко В.С. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з наведених у позовній заяві підстав. Ствердив, що позивач не заявляє вимог про стягнення витрат про надання йому правової допомоги. Зазначив, що станом на час розгляду справи в суді мінімальний розмір заробітної плати складає 6500 грн. Однак, позивач оцінює свої моральні страждання, завдані незаконним кримінальним правопорушенням в розмірі 3 000 000, 00 (три мільйони) гривень, тому просить заявлені вимоги задоволити в повному обсязі.

Представник Міністерства юстиції України головний спеціаліст відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Грещук Ю.З. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву; просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В подальшому подала заяву, в якій просила розгляд справи завершувати без участі представника Міністерства юстиції України.

Представник Івано-Франківської обласної прокуратури Сорочихін О.В. в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов. В подальшому подав заяву, в якій просив розгляд справи завершувати без участі представника Івано-Франківської обласної прокуратури.

Представник Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Луцишин В.М. в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов. В подальшому подав заяву, в якій просив розгляд справи завершувати без участі представника Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Суд, вислухавши пояснення та заперечення учасників справи, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 82 ЦПК України зазначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 04 березня 2014 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 затримано за підозрою у вчиненні злочину за ч.1 ст.115 КК України, а саме: у вчиненні умисного вбивства потерпілої гр. ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_2 , про що повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 115 КК України у кримінальному провадженні № 0000072 від 04.03.2014. 23.04.2014 у даному кримінальному провадженні затверджено обвинувальний акт та скеровано справу на розгляд до Городенківського районного суду Івано-Франківської області.

Городенківським районним судом Івано-Франківської області у відповідності до вироку суду від 20.06.2014 у справі № 342/538/14-к ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст. 115 КК України та засуджено до 12 років позбавлення волі. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою позивачу залишено без змін до вступу вироку у законну силу. У вироку зазначено, що строк відбування покарання позивачу обраховано з часу затримання, тобто з 04.03.2014.

Крім того, вказаним судовим рішенням частково задоволено цивільний позов та присуджено на користь потерпілих 7700 гривень матеріальної шкоди та 80000 гривень моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.08.2014 вирок Городенківського районного суду від 20.06.2014 змінено, а саме, пом`якшено призначене обвинуваченому ОСОБА_1 судом покарання за ч.1 ст. 115 КК України до 9 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.08.2015 частково задоволено касаційну скаргу захисника Вань І.Р., ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.08.2014 року скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

02.09.2015 ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області частково задоволено апеляційну скаргу захисника Вань І.Р., скасовано вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 20.06.2014 та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.02.2016 ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. У вироку зазначено, що строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_1 рахувати з часу його фактичного затримання, а сам з 04.03.2014, зарахувавши в цей строк час його попереднього ув`язнення з 04.03.2014 по 09.02.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. До набрання вироком законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_1 залишити раніше обраний тримання під вартою.

14.04.2016 ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.02.2016 скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Обрану ОСОБА_1 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено на шістдесят днів, тобто до 12 червня 2016 року включно.

04.08.2016 ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований до обвинуваченого ОСОБА_1 змінено на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

07 березня 2017 року колегією суддів Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ухвалено вирок, відповідно до якого правова кваліфікація дій ОСОБА_1 змінена з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України та останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки позбавлення волі.

01 червня 2017 року ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.03.2017 щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26.04.2018 вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.03.2017 та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.06.2017 щодо ОСОБА_1 скасовано, а кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину.

Таким чином, спір виник щодо відшкодування шкоди, завданої позивачу незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст. 56 Конституції України.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Приписами ч. 1 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування моральної шкоди передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року.

Так, стаття 1 даного Закону встановлює, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно статті 2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Таким чином, з сукупного аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що для відшкодування шкоди в порядку, що встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» необхідна наявність певних передумов, а саме: встановлення незаконності дій органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду в ході розслідування кримінального провадження відносно особи.

При цьому, про незаконність перебування особи під слідством і судом, за правилом ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», свідчить постановлення виправдувального вироку, або встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури в ході здійснення кримінального провадження, або закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР).

Отже, внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (перекваліфіковано на ст.118 КК України), за відсутністю в його діях складу цього кримінального правопорушення, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону N 266/94-ВР. (такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові 20 вересня 2018 р. N 686/23731/15-ц; N 14-298цс18).

Вищенаведеним спростовуються посилання представників відповідача щодо недоведеності протиправності (дій чи бездіяльності) органів прокуратури, поліції, внаслідок чого позивачу могло бути завдано моральної шкоди.

За таких обставин, оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (перекваліфіковано на ст.118 КК України) закрито за відсутністю в його діянні складу цього кримінального правопорушення, то суд погоджується з доводами позовних вимог про те, що є всі підстави для відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Що стосується розміру моральної шкоди, то слід зазначити, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» (Stankov v. Bulgaria).

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (постанова Верховного суду України від 02.12.2015 № 6-2203цс15, постанови Верховного Суду від 22.04.2019, справа №236/893/17, №14-4цс19 та від 18.12.2019 року у справі № 509/550/17-ц, провадження № 61-11518св19).

При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Визначаючи розмір відшкодування, суд також керується принципами поміркованості, розумності, справедливості, адже розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Виходячи зі сталої практики Європейського Суду з прав людини (напр. п. 36 рішення від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції»), посягання на презумпцію невинуватості може виходити не лише від судді чи суду, але і від інших органів державної влади.

В свою чергу, порушення прав людини та одного з основоположних принципів, що лежить в основі кримінального права презумпції невинуватості, призводить до того, що особа, яку держава обвинувачує у скоєнні злочину, стикається із значними соціальними та особистими наслідками, зокрема, потенційною можливістю позбавлення волі, соціальним засудженням, а також з іншими психологічними та економічними втратами.

Суд звертає увагу на те, що кримінальне переслідування, яке відбувалося з обвинувальним ухилом, не може не вносити коректив до звичайного життєвого укладу особи, які не завжди носять позитивний характер.

Зазначене суд оцінює як доказ однобокого, з явним обвинувальним ухилом досудового розслідування стосовно позивача, який був підданий незаконному кримінальному переслідуванню у вчиненні тяжкого злочину, понад два з половиною роки перебував під вартою, був позбавлений можливості спілкуватися, жити своїм повноцінним життям, працювати, вести нормальний спосіб життя, що в свою чергу мало вплив на його моральний стан в контексті уявлення особи про власну цінність у суспільстві та на відсутність реальної можливості в правовий спосіб довести свою невинуватість.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 04.03.2014 року (з дня повідомлення про підозру за ч.1 ст. 115 КК України) по 26.04.2018 року (постанови Верховного суду про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину), тобто 49 повних місяців, впродовж якого він був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, до нього застосувавася запобіжний захід тримання під вартою, який був змінений на домашній арешт.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2022 року складає 6500,00 грн.

Тому, з огляду на період перебування позивача під слідством і судом на протязі 49 місяців ( в тому числі перебування понад два роки під вартою), з врахуванням меж заявлених позовних вимог, глибину, тривалість та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, характеру його немайнових втрат, порушення нормальних життєвих зв`язків, дійшов висновку, справедливою сатисфакцією буде розмір відшкодування в сумі 500 000 гривень, і цей розмір відповідатиме критерію розумності та виваженості, не буде завищеним з огляду на глибину та обсяг моральних страждань позивача. У зв`язку з чим, в іншій частині позову слід відмовити.

З приводу твердження представника відповідача Міністерства юстиції України, що Міністерство юстиції України не є належним відповідачем у вказаній справі, то суд звертає увагу на таке.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17 , а саме: п.61-63, щодо визначення учасників такої цивільної справи, ВС зазначено наступне: Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Постановою ВП ВС роз`яснено, що в справах такої категорії відповідачем є держава Україна.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316 цс 19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447 цс 19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Згідно до пп.4 п.3 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №228 від 02.07.2014 року ( зі змінами, внесеними Постановою Кабінету міністрів України №380 від 06.05.2020 ) до основних завдань Міністерства юстиції як органу державної влади відноситься самопредставництво, який у випадках, передбачених законом, бере участь у справах та дії у судах України від імені та в інтересах держави.

Враховуючи вищенаведене суд погоджується із заявою позивача про те, що у даній справі належним представником Держави України, як відповідача має виступати Міністерство юстиції, зокрема через територіальні органи.

При цьому суд зауважує, що відповідачі є лише представниками держави в даному спорі.

Також суд звертає увагу на те, що Законом України « Про прокуратуру» до основних функцій прокуратури віднесено, зокрема, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України ( п.2 ч.1 ст. 2 закону ).

У зв`язку із тим, що предметом даної справи є відшкодування шкоди, завданої незаконним кримінальним переслідуванням, а державним органом який здійснює нагляд за додержанням законів України органами які проводять досудове слідство є прокуратура, а тому позивачем правильно визначено належним представником Держави України як відповідача - Івано-Франківську обласну прокуратуру та Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Щодо судових витрат слід звернути увагу на те, що представник позивача зазначив, що такі вимоги позивачем не заявляються, а тому такі судом не вирішувались.

На підставі викладеного, ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року № 6/5/3/41, керуючись ст.ст. 4, 12, 80, 81, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тарасенко Василь Сергійович, до Держави України в особі представників: Міністерство юстиції України, Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Івано-Франківська обласна прокуратура про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства, прокуратури і суду - задоволити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_3 , відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, представників, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_3 .

Держави України в особі представника Міністерства юстиції України місцезнаходження вул. Архітектора Городецького, 13 м.Київ, .

Держави України в особі представника Головного управління Національної поліції в Івано-франківській області, , місцезнаходження: 76018, м.Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова, 15.

Держави України в особі представника Івано-Франківської обласної прокуратури, , місцезнаходження вул. Грюндвальська, 11 м. Івано - Франківськ Івано-Франківської області.

Суддя: Федів Л. М.