Ухвала

05 липня 2022 року

м. Київ

справа № 2-537/11

провадження № 61-5415ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І.А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 15 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 травня 2022 року

у справі за поданням старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень

у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересовані особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані малолітні,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу у розмірі 2 991 295,61 грн.

У грудні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною.

Заочним рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 08 листопада 2010 року у розмірі

2 991 295,61 грн, яка складається з: 2 530 376,31 грн - суми основного боргу;

310 547,79 грн - суми інфляційних втрат у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання; 150 371,51 грн - 3 % річних.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року у задоволенні заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково. Заочне рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року змінено в частині задоволення первісного позову.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 08 листопада 2010 року у розмірі 1 320 000 грн, а всього в сумі, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, визначених судом за період з 01 лютого 2011 року до 17 листопада 2014 року - 1 780 919,30 грн. У задоволенні іншої частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В іншій частині заочне рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року залишено без змін.Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У червні 2021 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересовані особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , звернувся до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані малолітні.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 15 липня 2021 року у задоволенні подання відмовлено.

Не погодившись із ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 15 липня 2021 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 15 липня 2021 року залишено без змін.

15 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області

від 15 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від

18 травня 2022 року.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Підставою касаційного оскарженняухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 15 липня 2021 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 18 травня 2022 року заявник зазначає порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що судові рішення першої

та апеляційної інстанцій суперечить висновкам, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17,

від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17, та у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 2-2661/10, від 10 лютого 2021 року у справі № 385/1598/18, від 20 березня 2019 року у справі № 1612/2343/12, від

26 травня 2021 року у справі № 947/22930/19.

Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статей 390 і 392 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять передбачені абзацом

6 частини другої статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.

Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за поданням старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересовані особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані малолітні, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 15 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 травня 2022 року.

Витребувати із Вільногірського міського суду Дніпропетровської області цивільну справу № 2-537/11.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець