Справа № 605/659/21
РІШЕННЯ

Іменем України

"17" лютого 2022 р. Підгаєцький районний суд

Тернопільської області

в складі:

головуючого судді Горуц Р.О.

при секретарі судового засідання Лежигубській О.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи, яка не

заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в місті Підгайці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Носівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: управління освіти Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи і поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Носівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: управління освіти Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи і поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди, мотивуючи тим, що відповідач незаконно обмежив її право на працю, шляхом відсторонення її від роботи без збереження заробітної плати, оскільки в неї відсутнє зобов`язання перед відповідачем про необхідність щеплення від COVID-19 і її відмова від вакцинації відповідно до діючого законодавства не є підставою для відсторонення її від роботи.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити. Крім того, додала, що 11 листопада 2021 року їй було вручено оскаржуваний наказ, який суперечить нормам чинного законодавства, зокрема Конституції України, КЗпП України, Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб, а також нормам міжнародного законодавства. Вважає, що вакцинування від COVID-19 не є обов`язковим і це є її особистою справою.

Вчителі не підлягають обов`язковому щепленню від коронавірусу, згідно законодавства України, а тому її відсторонення від роботи є незаконним та безпідставним. Наказ МОЗ, який прийнятий з порушенням процедури, не може відміняти норми Основоного Закону. Вона не ознайомлена із побічними діями вакцин від COVID-19, від яких є багаточисельні ускладнення та летальні випадки. Таке вакцинування має нести індивідуальний підхід до кожного і може мати місце коли у людини є свобода вибору. Усі наявні вакцини від коронавірусу знаходяться на стадії клінічного випробування, а тому має бути обов`язкова згода особи для такої вакцинації. Згідно Конституції України ніхто не зобов`язаний виконувати злочинні накази та розпорядження. Вона немає бажання вакцинуватись від коронавірусу, бо не знає, як це вплине на її організм, при цьому у такій вакцинації вона бачить більше ризиків, аніж користі. Будь-яких доказів того, що у неї є протипоказання щодо вакцинації від коронавірусу, немає. Внаслідок її незаконного відсторонення від роботи їй завдано моральну шкоду на суму 17000 гривень, яка полягає в тому, що вона душевно переживала та страждала, при цьому їй не можна хвилюватись, так як в неї аритмія, а також було порушено її звичний спосіб життя.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позов та у їх задоволенні просить відмовити.

В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у задоволенні позовних вимог просить відмовити за безпідставністю.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах із відповідачем, працюючи на посаді вчителя англійської мови з тижневим навантаженням 15 годин з 04 вересня 2019 року, що підтверджується наказом директора Носівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів за №31-к від 04 вересня 2019 року Про прийняття ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 , а також інших працівників Носівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, було повідомлено про можливе відсторонення від роботи у зв`язку із відсутністю вакцинації від COVID-19, до періоду проведення такої, що стверджується наказом директора Носівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів за №75-од від 05 листопада 2021 року.

Директором Носівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів 08 листопада 2021 року було видано оскаржуваний наказ №48-к Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 , яким позивача відсторонено від роботи з 09 листопада 2021 року до періоду проведення вакцинації від COVID-19.

Пунктами а, б ст.10 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров`я встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян, у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Відповідно до ч.1 ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи є призупиненням з ним трудових відносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою.

Тимчасове увільнення працівника від виконання трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи, на умовах та з підстав, встановлених законодавством, є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Статтею 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року №2153 (надалі наказ МОЗ №2153) затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники:

1)центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2)місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3)закладів вищої, післядипломної, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальної, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форм власності;

4)підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади;

5)установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів;

6)підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83.

Під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з ухиленням чи відмовою від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Пунктом 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, яка набрала чинності з 08 листопада 2021 року на керівників державних органів, керівників підприємств, установ та організацій покладено обов`язки забезпечити:

1)контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком №2153;

2)відсторонення від роботи працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком №2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, згідно з статтею 46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб, ч.3 ст.5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, що виданий закладом охорони здоров`я;

3)взяти до відома, що на час відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням ч.1 ст.94 КЗпП України, ч.1 ст.1 Закону України Про оплату праці та ч.3 ст.5 Закону України Про державну службу.

Відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень, згідно закону. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом, розпорядженням про відсторонення від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу, розпорядження або поставити свій підпис на наказі, розпорядженні, керівник має скласти акт про відмову працівника ознайомитися з документом. На період відсторонення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Верховний Суд в постанові від 17 квітня 2019 року у справі №682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим.

У постанові від 10 березня 2021 року у справі №331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю в Україні. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян.

Європейський Суд з прав людини в рішенні від 15 березня 2012 року у справі Соломахін проти України (заява №24429/03) сформулював правовий висновок, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання.

Європейський суд з прав людини у справі Вавржичка та інші проти Чеської Республіки (заява №47621/13), рішення від 08 квітня 2021 року встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень.

Розглядаючи питання, чи є мета, задля якої був встановлений обов`язок робити щеплення, законною, ЄСПЛ у вищезазначеному рішенні навів наступні аргументи:

Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8.

Також у відповідь на питання необхідності в демократичному суспільстві обов`язкової вакцинації ЄСПЛ наводить такі доводи: Хоча система обов`язкових вакцинацій не єдина і не найпоширеніша модель, прийнята європейськими державами, Суд повторює, що в питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду, яку Суд повинен надати державі-відповідачу.

В контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом.

Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань.

Стосовно порушення прав на працю, про що зазначає позивач, яка відмовилась від щеплення, ЄСПЛ зазначив таке:

Суд визнає, що відсторонення позивача від роботи означало втрату заробітної плати і як наслідок позбавлення засобів існування. Однак це було прямим наслідком її рішення свідомо обрати саме цей шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я.

Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ №2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенціі Право на повагу до приватного і сімейного життя, а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України.

Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28 грудня 1992 року №731).

Таким чином, якщо ставити питання обов`язковості вакцинування для працівників з наведеного вище переліку наказу МОЗ №2153, то його можуть не робити лише ті працівники, які мають абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень.

Протипоказання до вакцинації може встановлювати сімейний або лікуючий лікар та надати відповідний висновок про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтерміновання через COVID-19 в анамнезі. Якщо в пацієнта є протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 за можливості особа має вакцинуватися іншими типами вакцин.

Позивачем суду не надано доказів того, що вона за станом здоров`я, має протипоказання до щеплення проти COVID-19.

Відповідач видавши оспорюваний наказ застосував відсторонення від роботи, оскільки це прямо передбачено чинним законодавством України.

Держава, встановивши відсторонення педагогічних працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі й самих дітей.

Отже, право позивача на працю у шкільному навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач відмовилася від обов`язкового щеплення.

Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві в зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача в межах нею понесених.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.46 КЗпП України, Законом України Про захист населення від інфекційних хвороб, наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 року №2153, яким затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, пунктом 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08.11.2021 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Носівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: управління освіти Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи і поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди відмовити.

Судові витрати покласти на позивача в межах нею понесених.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Носівська загальноосвітня школа І-ІІ ступенів Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області, 48033, с. Носів вул. І.Франка, 4а Носівського старостинського округу Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області, .

Представник відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 Носівського старостинського округу Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: управління освіти Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області, 48000, м. Підгайці вул. Шевченка, 39, .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_3 Староміського старостинського округу Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області, юрист групи централізованого господарського обслуговування управління освіти Підгаєцької міської ради.

Головуючий: Р. О. Горуц