Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.06.2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

оловуючого судді - Бедьо В.І.

за участі секретаря судових засідань Пазяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовною заявою ЗОКС «Бескид» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за Договором кредиту та договорами поруки, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2022 року позивач Закарпатська обласна кредитна спілка «Бескид» (далі ЗОКС «Бескид») звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за Договором кредиту та договорами поруки.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 08 червня 2017 року між ЗОКС "Бескид" (далі позивач) та ОСОБА_1 (далі - Відповідач) було укладено кредитний договір № 146-17 , на підставі якого відповідач тримала кредит на споживчі цілі на загальну суму 18 000,00 гривень із розрахунку 43% річних від суми залишку кредиту строком на 48 місяців до 08 червня 2021 року, на умовах щомісячного погашення кредиту за встановленим графіком та сплатою відсотків за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором між Позивачем і ОСОБА_2 (далі другий відповідач) був укладений договір поруки № 146-17 від 08 червня 2017 року, за яким останній зобов`язався перед Позивачем солідарно з ОСОБА_1 відповідати за виконання свого обов`язку згідно умов кредитного договору.

Крім того в забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором між Позивачем і ОСОБА_2 (далі третій відповідач) був укладений договір поруки № 146-17 від 08 червня 2017 року, за яким остання зобов`язалася перед Позивачем солідарно з ОСОБА_1 відповідати за виконання свого обов`язку згідно умов кредитного договору.

Позивач вказує на те, що відповідачі за вказаним договором належним чином не виконали взяте на себе зобов`язання і на вимогу сплатити заборгованість сторони не реагували.

Так станом на 31.03.2022 рік відповідачі мають заборгованість, що виникла за період з 08.06.2017 року по 31.03.2022 року, яка становить 7 963, 47 грн., в тому числі 6 146,08 грн. - заборгованість за кредитом та 1817, 39 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Оскільки відповідачі не виконали грошове зобов`язання перед позивачем у встановлений договором строк, позивач вважає, що вправі звернутися до суду за захистом порушеного майнового права шляхом стягнення з відповідачів на свою користь суми заборгованості за кредитом та суми заборгованості по відсоткам.

В судове засідання представник позивача не з`явився, заяв про відкладення судового засідання до суду не подав.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляли, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило.

Відповідачі про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що відповідачі повідомлені належним чином не з`явилися до суду без повідомлення причин, не подали відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних правта обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Судом встановлено, що 08 червня 2017 року між ЗОКС "Бескид" (далі позивач) та ОСОБА_1 (далі - Відповідач) було укладено кредитний договір № 146-17, на підставі якого відповідач тримала кредит на споживчі цілі на загальну суму 18 000,00 гривень із розрахунку 43% річних від суми залишку кредиту строком на 48 місяців до 08 червня 2021 року, на умовах щомісячного погашення кредиту за встановленим графіком та сплатою відсотків за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором між Позивачем і ОСОБА_2 (далі другий відповідач) був укладений договір поруки № 146-17 від 08 червня 2017 року, за яким останній зобов`язався перед Позивачем солідарно з ОСОБА_1 відповідати за виконання свого обов`язку згідно умов кредитного договору.

Крім того в забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором між Позивачем і ОСОБА_2 (далі третій відповідач) був укладений договір поруки № 146-17 від 08 червня 2017 року, за яким остання зобов`язалася перед Позивачем солідарно з ОСОБА_1 відповідати за виконання свого обов`язку згідно умов кредитного договору.

Факт отримання обумовлених кредитним договором грошових коштів ОСОБА_1 підтверджується копією видаткового касового ордеру № 645 від 08.06.2017 року.

Як вбачається з кредитного договору ОСОБА_1 отримала кошти від ЗОКС "Бескид" на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності.

Судом встановлено, що Пунктом 4.1 договорів поруки від 08 червня 2017 року, укладеними із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 передбачено, що у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) позичальником обов`язку за основним договором, що передбачений п.1.1 цього договору, кредитор звертається до поручителів в телефонному режимі і повідомляє про виникнення порушення по кредитному договору, а в разі ухиляння від контракту з кредиторм, на протязі 30 дні звертається з письмовою вимогою до Поручителя про виконання цього обов`язку, за заначає заборговану суму.

Відповідно до пункті 4.2., 4.3. договорів поруки якщо поручителі протягом 14 днів з дня одержання від кредитора повядомлення не виконає свої зобов`язання, то вони відповідають в повному обсязі згідно ст. 553-559 ЦК України; позичальники зобов`язані до закінчення терміну основного Договору повністю сплатити кредитору суму кредиту та нараховані відсотки, за належну сплату яких поручаються поручителі.

Позивач надав суду розрахунок заборгованості згідно якого станом на 31.03.2022 рік виникла заборгованість в розмірі 7963, 47, в тому числі 6146, 08 грн. - заборгованість за кредитом; 1817.39 грн. -заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Відповідачі не спростували вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст. 12, 13 ЦПК України.

Як встановлено судом, 12.11.2021 року позивачем було направлено на ім`я першого відповідача досудову вимогу від 12.11.2021 року №267 про сплату залишку кредиту у розмірі 6146, 08 грн. та відсотків за користування кредитом у розмірі 803,71 грн.

Крі мтого 12.11.2021 року позивачем було направлено на ім`я першого відповідача досудову вимогу від 12.11.2021 року №267 про сплату залишку кредиту у розмірі 6146, 08 грн. та відсотків за користування кредитом у розмірі 803,71 грн.

Суду надані докази направлення цієї вимоги.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України , за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно із ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України, згідно з якою зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України , зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України , якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом , такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, вчинений правочин вважається правомірним, доки ця презумпція не буде спростована на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину, повинні здійснюватися, а обов`язки підлягають виконанню.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.1049 ЦК України , позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Статтею 1048 ЦК України встановлено право позикодавця (Банку) на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до умов Кредитного договору № 146 - 17 від 08 червня 2017 року сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплати відсотків.

Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язалася погашати заборгованість за кредит і сплачувати нараховані проценти згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід`ємною частиною договору.

Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконаа зобов`язання, передбачене вищезазначеним кредитним договором у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України його слід вважати таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Непогашення відповідачем заборгованості перед позивачем за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 допустила неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим заборгованість, яка утворилась за тілом кредиту підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором.

Як вже попердньо зазначено, за змістом пункту 3.2 договору поруки від 21 березня 2018 року, укладеного із ОСОБА_1 поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає за зобов`язаннями позичальника у повному обсязі, тобто повернення кредиту, виплату відсотків за його користування.

Так як своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 не виконувала належним чином, то у позивача виникло право вимагати від боржника та поручителя повернення кредитних коштів в солідарному порядку.

З огляду на викладене позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача суму заборгованості за кредитом в розмірі 6146.08 грн. підлягають до задоволення.

Стосовно позовних вимог, щодо стягнення процентів за користування кредитом суд зазначає наступне.

Представник позивача вказує, що станом на 31.03.2022 рік відповідачі мають заборгованість по відсотках за договором про споживчий кредит в розмірі 1817,39 грн. що стверджується даними розрахунку заборгованості , долученим до матеріалів справи.

Щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування.

Що стосується розміру нарахованих позивачем відсотків, за кредитним договором за період з 08.06.2021 року по 31.03.2022 року, суд враховує правову позицію, яка викладена у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, яка полягає в тому, що з дня закінчення строку дії кредитного договору відносини між банком та відповідачем за своєю суттю перейшли з кредитних правовідносин, які передбачають правомірне користування чужими грошовими коштами зі сплатою відповідних процентів визначених у договорі, у відносини незаконного користування чужими грошовими коштами, тобто перейшли в охоронні правовідносини, права та інтереси позивача за якими забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки строк дії кредитного договору сплив 08 червня 2021 року, то після цієї дати право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припинилися.

Отже, включення позивачем до розрахунку процентів за користування кредитом періоду з 08.06.2021 року по 31.03.2022 року є безпідставним.

Суд зазначає, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи лист претензія позичальнику № 26 від 11.11. 2021 року була надіслана ОСОБА_1 , в якій повідомлено про існування заоишу каборгованості в розмірі 6146.08 грн. та відсотків за користування позиковю -803,71 грн.

Зважаючи на правові висновки викладені у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, на переконання суду позивач неправомірно здійснив нарахування відсотків за користування кредитом після спливу строку кредитування ,а відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за відсотками, підлягають до часткового задоволення, а саме з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за відсотками в сумі 803,71 грн.

Як зазначено у ч. 1 - 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачами не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідачів попорційно розміру задоволених вимог ( так задоволено 87,27 % позовних вимог, відповідно розмір судових витрат, що підлягає до стягнення з відповідачів становитиме 2165,16 грн. )

Разом з тим солідарне стягнення судових витрат законом не передбачено.

Керуючись ст.ст.12,13,76-89,95,258,259,263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ЗОКС «Бескид» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за Договором кредиту та договорами поруки задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Закарпатської обласної кредитної спілки «Бескид» (код , що знаходиться в м. Ужгород, вул. Минайська, буд. 3, кв. 4) , суму заборгованості за кредитним договором №146-17 від 08.06.2017 року станом у розмірі 6949,79 грн. (вшість тисяч дев`ятсот соро дев`ять гривень 79 коп.), яка складається із: 6146.08 грн. сума заборгованості за кредитом ; 803,71 грн. - сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Закарпатської обласної кредитної спілки «Бескид» (код за ЄДРПОУ 22109660), витрати із сплати судового збору в розмірі 721,72 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Закарпатської обласної кредитної спілки «Бескид» (код за ЄДРПОУ 22109660), витрати із сплати судового збору в розмірі 721,72 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Закарпатської обласної кредитної спілки «Бескид» (код за ЄДРПОУ 22109660), витрати із сплати судового збору в розмірі 721,72 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: Закарпатська обласна кредитна спілка «Бескид» (код за , що знаходиться в м. Ужгород, вул. Минайська, буд. 3, к. 4);

Відповідачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 місце реєстрації: АДРЕСА_2 )

Дата складання повного тексту судового рішення - 04.07.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.І. Бедьо