22-ц/804/604/22

Номер провадження 22-ц/804/604/22
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Биліни Т. І.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Вороніна М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Д`яконова Кристина Ігорівна, на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини, визначення місця її проживання разом з матір`ю, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, третя особа: Служба у справах дітей Маріупольської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області із позовом до відповідача ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини, визначення місця її проживання разом з матір`ю, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 09 квітня 2016 році зареєструвала шлюб із громадянином Сполучених Штатів Америки ОСОБА_3 . Від спільного подружнього життя у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . У зв`язку із тим, що відповідач застосовував до неї насильство, вона була змушена покинути територію Сполучений Штатів Америки та повернутися разом із дитиною до України. Пізніше відповідач приїхав за дитиною та забрав сина без її згоди в зв`язку із чим вона була змушена звернутися до правоохоронних органів.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 07 грудня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та встановлено заборону на виїзд дитини за межі України у супроводі батька без згоди матері.

Додатковою ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13 грудня 2021 року доповнено другий абзац резолютивної частини ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 07 грудня 2021 року про забезпечення позову наступними словами: «та будь-якої іншої особи». Доповнено резолютивну частину ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 07 грудня 2021 року про забезпечення позову наступними абзацом:

«Заборонити виїзд за межі України дитини ОСОБА_5 (зазначення латиницею: ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (зазначення латиницею: 09 May 2019), громадянина Сполучених Штатів Америки (зазначення латиницею: U.S.A), без згоди матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у супроводі батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та будь-якої іншої особи».

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20 грудня 2021 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Д`яконова К. І., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить ухвалу судді першої інстанції від 20 грудня 2021 року скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково вважав ідентичними позовні вимоги в цій справі із вимогами справи, порушеної в суді Сполучених Штатів Америки, оскільки її предметом є встановлення опіки над дитиною, що не є тотожнім із визначенням її місця проживання. Також є неналежними надані представником відповідача докази наявності такої справи, оскільки рішення іноземного суду не визнано українським судом. Крім того, відмова у відкритті провадження у справі порушує її право на судовий захист.

Позивачка про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, але в судове засідання апеляційного суду повторно не з`явилася та повторно просила відкласти розгляд справи у зв`язку із хворобою. Проте апеляційний суд відмовив у задоволенні цього клопотання в зв`язку із відсутністю доказів поважності причин неявки до суду.

Представник органу опіки та піклування Маріупольської міської ради Бартош Н. О. про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, також в судове засідання апеляційного суду не з`явилася та просила розглядати справу без її участі, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката Губіна О. Т., який просив залишити оскаржувану ухвалу без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 375 ЦПК України).

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з положень ч. 2 ст. 75, п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» та врахував, що оскільки відповідач, який є громадянином Сполучених Штатів Америки, не має місця проживання в Україні, підсудність цієї справи не є виключно судам України, а в суді іноземної держави знаходиться справа із спору між тими самими сторонами та про той самий предмет і з тих самих підстав.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_7 та їх малолітня дитина ОСОБА_5 мають громадянство Сполучених Штатів Америки.

ОСОБА_1 також є громадянкою України та після повернення на територію держави оформила українське громадянство й для сина ОСОБА_5 .

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок визначений Законом України «Про міжнародне приватне право» (далі за текстом Закон).

Приватноправовими відносинами, які регулюються цим нормативним актом, є відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Статтею 1 Закону визначено, що іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

? хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

? об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

? юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Звертаючись до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області із позовними вимоги до громадянина Сполучених Штатів Америки ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини, визначення місця її проживання разом з матір`ю та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позивачка посилалася на обставини (юридичні факти), які мали місце на території іноземної держави, а відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування положень Закону при визначенні підсудності судам України цієї справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 Закону суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Головного суду першої інстанції Каліфорнії в Окрузі Орінж із позовом до ОСОБА_7 про вирішення питання фізичної та юридичної опіки над дитиною, стягнення аліментів на дитину, стягнення аліментів на дружину, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявлені позивачкою вимоги в цій справі не є тотожними вимогам, заявленим нею при зверненні до Головного суду першої інстанції Каліфорнії в Окрузі Орінж, є безпідставними, оскільки при визначенні місця проживання дитини суд фактично встановлює опіку над нею: визначається один з батьків з яким має проживати дитина та який, в зв`язку із цим, утримує дитину, вирішує питання її здоров`я, освіти та ін.

З наведеного вбачається, що підстави та предмет позовів є тотожними, спір існує між тими ж сторонами, а тому, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Позивачка у своїй позовній заяві хоча і вказала місцем проживання відповідача на території України своє місце проживання, проте із змісту позовних вимог такого не вбачається, належних та допустимих доказів цьому факту суду також нею не надано. Відтак суд першої інстанції обґрунтовано не застосував положення ст. 77 Закону щодо виключної підсудності судам України цієї справи.

Також є безпідставними доводи скарги й щодо порушення судом права позивачки на судовий захист, оскільки відмовлячи у відкритті провадження, суд виходив виключно з положень ст. 186 ЦПК України, яка містить вичерпний перелік підстав такої відмови. Як відмова у здійсненні правосуддя може розцінюватися тільки відмова у прийнятті заяви з інших не передбачених законом підстав.

Не можна погодися і з доводами скарги щодо неналежності наданих представником відповідача доказів наявності аналогічної справи в суді іноземної держави, оскільки визнання рішення іноземного суду є підтвердженням цивільних та інших прав і обов`язків у такому ж ступені, що і рішення відповідного вітчизняного суду. Таке рішення Головним судом першої інстанції Каліфорнії в Окрузі Орінж не ухвалювалось, а представником відповідача було надано копію процесуального документа цієї судової установи щодо порушення цивільної справи, який не підлягає визнанню в Україні.

Крім того, ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10 січня 2022 року відкрито провадження у справі № 263/16766/21 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання переміщення та утримання дитини на території України незаконним та повернення дитини до місця її постійного місця проживання відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Ухвала суду постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Д`яконова Кристина Ігорівна залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 29 червня 2022 року.

Судді В. М. Барков

Т. І. Биліна

Є. Є. Мальцева