Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/7382/21
Провадження № 2/552/658/22
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

17.02.2022 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Кондра Ю.Ю.,

розглянувши в приміщенні суду в м. Полтава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 552/7382/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільський м`ясокомбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 28.12.2021 звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільський м`ясокомбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який уточнила в подані до суду 04.01.2022 заяві.

Позовна заява обґрунтована тим, що в період з 21.08.2018 по 24.01.2019 ОСОБА_1 працювала в ТОВ «Тернопільський м`ясокомбінат» на посаді головного технолога, за період перебування в трудових відносинах відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 14015 грн.

В поданій до суду уточненій заяві позивач просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 14015 грн та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 405928,26 грн (а.с. 42).

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04.01.2021 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем ТОВ «Тернопільський м`ясокомбінат» 24.01.2022 подано до суду заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25.01.2022 відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Тернопільський м`ясокомбінат» про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Тернопільський м`ясокомбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в порядку загального позовного провадження.

Відповідачем ТОВ «Тернопільський м`ясокомбінат» 31.01.2021 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що позивач ОСОБА_1 , перебувала в трудових відносинах з відповідачем нетривалий проміжок часу, протягом якого перебувала у відпустках та лікарняному, що впливало на нарахування заробітної плати. Відповідач вказував, що нарахована позивачу за весь період роботи заробітна плата виплачена в повному обсязі, заборгованість по виплаті заробітної плати відсутня, тому в задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю.

11.02.2022 позивачем подано відповідь на відзив, в якому позивач вважає дії відповідача щодо нарахованої та виплаченої заробітної плати несправедливими та недобросовісними.

11.02.2022 до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, де ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Тернопільський м`ясокомбінат» на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 14015 грн, середній заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 506779,78 грн, з них: 405928,26 грн розмір відшкодування за затримку виплати частини заробітної плати, 100851,52 грн розмір відшкодування за затримку виплати лікарняних.

Суд, розглянувши матеріали позовної заяви, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до наказу № 246К від 20.08.2018 була прийнята на роботу в ТОВ «Тернопільський лісокомбінат» на посаду головного технолога з 21.08.2018 з посадовим окладом 31055,90 грн (а.с. 71).

Відповідно до наказу № ТМ000274 від 24.01.2019 ОСОБА_1 24.01.2019 звільнено з роботи ТОВ «Тернопільський м`ясокомбінат» за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України) (а.с. 72).

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що за грудень 2018 року розмір нарахованої їй заробітної плати склав 45070,90 грн, виплачено 31055,90 грн, заборгованість складає 14015 грн.

Разом з тим, як встановлено дослідженими в справі доказами, позивач ОСОБА_1 в період з 01.10.2018 по 15.10.2018 відповідно до наказу №171 від 01.10.2018 (а.с. 73) перебувала у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до поданої 01.10.2018 заяви (а.с. 74).

В період з 02.01.2019 по 12.01.2019 відповідно до наказу №165 від 21.12.2018 ОСОБА_1 перебувала у відпустці (щорічна основна) відповідно до заяви від 13.12.2018 (а.с. 76).

З 14.01.2019 по 23.01.2019 є періодом тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 (листок непрацездатності серія АДЦ №249008) (а.с. 77).

Встановлено, що за період роботи позивачу було нараховано та виплачено заробітну плату в таких розмірах.

За період серпень 2018 року нарахована заробітна плата 17200,19 грн, з врахуванням податків та зборів отримано позивачем 14104,16 грн.

За період вересень 2018 року нарахована заробітна плата 49689,44 грн, з врахуванням податків та зборів отримано позивачем - 40745,34 грн.

За період жовтня 2018 року нарахована заробітна плата 26755,86 грн, з врахуванням податків та зборів отримано позивачем - 21939,81 грн.

За період листопада 2018 року нарахована заробітна плата 49689,44 грн, з врахуванням податків та зборів отримано позивачем - 40745,34 грн.

За період грудня 2018 року нараховано 45070,90 грн, з врахуванням податків та зборів, отримано позивачем з врахуванням відпускних виплат - 36958,14 грн.

За період роботи січня 2019 року: 1242,24 грн. (посадовий оклад з врахуванням неповного робочого місяця у зв`язку з перебуванням у відпустці (щорічна основна) та лікарняному), розрахунок при звільнені в розмірі - 3929,76 грн; всього нараховано 5172,00 грн, отримано позивачем 4163,46 грн (4241,04 грн військовий збір 77,58 грн).

Також встановлено, що в березні 2019 року позивачу були нараховані лікарняні виплати, за період 14.01.2019 по 23.01.2019 в розмірі 14690,70 грн. Відповідно, отримано позивачем - 11826,00 грн.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як встановлено судом та підтверджено наданою позивачем випискою по рахунку, в день звільнення 24.01.2019 позивач в повному обсязі отримала належні до виплати суми в розмірі 4163,46 грн.

Твердження позивача про те, що за грудень 2018 року розмір нарахованої їй заробітної плати склав 45070,90 грн, виплачено 31055,90 грн, а заборгованість складає 14015 грн, не підтверджено дослідженими в справі доказами.

Відповідно до довідки від 16.06.2021 № МК000000040 (а.с. 32) розмір нарахованого позивачу ОСОБА_1 за грудень 2018 року доходу склав 45070,9 грн, за мінусом суми податку в розмірі 8112,76 грн та військового збору в розмірі 676,06 грн, до виплати склала сума 36242,08 грн.

Саме зазначену суму коштів позивач ОСОБА_1 отримала, що підтверджено наданою нею інформацією по картковому рахунку (13000 грн + 11282,07 грн + 11960,01 грн =36242,08 грн).

Відповідно до інформації, зазначеної в формі ОК-7, що надана Пенсійним фондом України (а.с. 25-26), сума заробітку/доходу позивача за грудень 2018 року складає 31055,90 грн, що не суперечить інформації, яка зазначена в довідці від 16.06.2021 № МК000000040 та фактично отриманій позивачем сумі.

При зверненні до суду з позовом, позивачем не враховано, що їй були нараховані та виплачені відпускні кошти в грудні 2018 року за період з 02.01.2019 по 12.01.2019 в розмірі 14015 грн.

Відповідно, відповідачем було подано звіт про суми нарахованої заробітної плати (а.с.83) за грудень 2018 року, де в таблиці 6 зазначено наступне:

п.96 таблиці - ОСОБА_1 , сума нарахованої заробітної плати/доходу 31055,90 грн., місяць та рік, за який проведено нарахування - 12.2018 р.;

п.97 таблиці - ОСОБА_1 , сума нарахованої заробітної плати/доходу 14015,00 грн., місяць та рік, за який проведено нарахування - 01.2019 р.

У зв`язку з викладеним, в довідці від 16.06.2021 № МК000000040 сума доходу позивача за грудень зазначена з врахуванням відпускних виплат, а в інформації, що міститься в формі ОК-7, сума нарахованої заробітної плати/доходу в розмірі 14015,00 грн. перенесена на січень 2019 року, де зазначена всього сума 33877,70 грн (14015 грн + 19862,70 грн).

В свою чергу сума коштів в розмірі 19862,70 грн включає в себе належні до виплати кошти за січень 2019 року в сумі 4163,46 грн (позивач отримала за даними виписки в день звільнення 24.01.2019) та 11826,00 грн за період непрацездатності.

Встановивши дані обставини, враховуючи, що всі належні до виплати позивачу ОСОБА_1 суми заробітної плати були виплачені позивачу в повному обсязі, при цьому в день звільнення з нею було проведено повний розрахунок, суд приходить до висновку, що позовній вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Тернопільський м`ясокомбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню.

При вирішенні справи судом також враховується і та обставина, що всі суми нарахованих та виплачених позивачу сум заробітної плати (доходу) в повній мірі відображені як в відомостях про застраховану особу (форма ОК-7), так і у відомостях Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України про суми виплачених доходів.

Зазначені відомості є тотожними та відповідають даним довідки про доходи від 16.06.2021 № МК000000040.

Щодо посилань позивача не несвоєчасність виплати коштів допомоги по тимчасовій непрацездатності суд виходить з такого.

Умови надання допомоги по тимчасовій непрацездатності та тривалість її виплати передбачені статтею 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Статтею 22 зазначеного Закону в редакції станом на час існування спірних правовідносин, передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків, зокрема, тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві. Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції на час спірних правовідносин, передбачено, що матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначаються та надаються за основним місцем роботи (діяльності).

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в редакції, яка підлягає застосуванню, підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 листок непрацездатності відповідачу було надано лише в березні 2019 року, відповідно, у відповідача станом на 24.01.2019, на день звільнення позивача, були відсутні підстави, передбачені нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності.

З цих підстав станом на 24.01.2019 відповідні суми допомоги не були нараховані позивачу та не підлягали їй виплаті в день звільнення.

Суд приходить до висновку, що розмір допомоги з тимчасової непрацездатності, яка не була нарахована позивачу в день її звільнення, в розумінні норм ст. 116 КЗпП України не є сумою невиплачених працівнику в день звільнення сум, тому відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку в порядку, передбаченому ст. 117 КЗпП України.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог понесені нею судові витрати не підлягають їй відшкодуванню.

Судовий збір за розгляд справи судом слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 264, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільський м`ясокомбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

- відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Тернопільський м`ясокомбінат», місцезнаходження 47734, Тернопільська область, Тернопільський район, с. Настасів, .

Повне судове рішення складено 17.02.2022.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко