Провадження № 2/331/1148/2022
ЄУН 331/932/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі :

головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю : секретаря Постарнак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

22.03.2022 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до КП «Готель «Україна» ЗОР, за результатами розгляду якої позивач просить:

- стягнути з КП «Готель «Україна» ЗОР на його користь заборгованість із заробітної плати за період з 01.02.2020 по 21.01.2022 в розмірі 66 563 гривень 34 копійки;

- стягнути з КП «Готель «Україна» ЗОР на його користь компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат за період з 01.02.2020 по 30.11.2021 в розмірі 4682 гривень 47 копійок;

- стягнути з КП «Готель «Україна» ЗОР на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000, 00 грн., та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з 11 червня 2019 року на підставі наказу № 9-к від 10.06.2019 р. він працював за сімісництвом на 0,5 ставки інспектором з кадрів КП «Готель «Україна».

З 01.02.2020 р. йому жодного разу не виплачено зарплату. З 03.04.2020 р. КП «Готель «Україна» перебуває в простої, у зв`язку з чим працівникам підприємства нараховувалося 2/3 заробітної плати. За період з 01.02.2020 р. по 21.01.2022 р. йому нараховано, але не виплачено 66 563,34 грн. На підставі наведеного просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Також просить стягнути моральну шкоду посилаючись на душевні страждання та переживання, необхідністю додавання зусиль для організації свого життя, тривале емоційне напруження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2022 року провадження по цій справі відкрито, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 25-26).

Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує та просить його задовольнити.

Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що розгляд позовних вимог залишає на розсуд суду, борг по заробітній платі визнає.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 11 червня 2019 року на підставі наказу № 9-к ОСОБА_1 було прийнято на роботу до КП «Готель «Україна» ЗОР на посаду інспектора з кадрів (а.с. 11-13).

Згідно відзиву з 03 квітня 2020 р. КП «Готель «Україна» ЗОР перебуває в простої, у зв`язку з чим працівникам нараховується 2/3 заробітної плати (а.с. 68-70).

Згідно ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 2 Закону основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до ст. 43 Конституції України громадяни України мають право на своєчасне одержання винагороди за працю.

Згідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищую шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 21, ст. 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Згідно довідки КП «Готель «Україна» ЗОР № 3/01 від 21.01.2022 р. заборгованість підприємства по заробітній платі перед ОСОБА_1 складає 66 563,34 грн. (а.с. 14).

Відповідачем не надано до суду доказів на спростування зазначеної суми та на відсутність заборгованості перед позивачем. Станом на час ухвалення рішення судом доказів виплати заборгованості по заробітній платі позивачу відповідачем не надано.

При цьому судом встановлено, що з відомостей Єдиного державного реєстру юридичний осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КП «Готель «Україна» ЗОР не є банкрутом, не перебуває у стані припинення та не виключено з Державного реєстру підприємств та організацій України (а.с. 10).

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, то суд виходить з наступного.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законами України «Про оплату праці», «;Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427.

Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

У рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року № 9 рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати, ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 23 квітня 1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Згідно з розрахунком позивача компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з 01.02.2020 р. по 30.11.2021 р. складає 4 682,47 грн. (а.с. 15-22).

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд приходить до висновку, що факт невиплати заробітної плати призвіл до зміни в житті позивача, оскільки йому доводилося докладати додаткових зусиль для нормалізації свого життя, що призводило до емоційного напруження. З врахуванням характеру страждань, обсягу заподіяної шкоди, суд вважає, що сума 2 000,00 грн. буде достатньою грошовою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч. 6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 10-13, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради (адреса місцезнаходження : м. Запоріжжя, пр-кт Соборний, буд.162-А; ідентифікаційний код 05907549) на користь ОСОБА_1 ( адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість із заробітної плати за період з 01.02.2020 року по 21.01.2022 року в розмірі 66 563 ( шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят три) гривні 34 копійки; компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат за період з 01.02.2020 року по 30.11.2021 року в розмірі 4 682 (чотири тисячі шістсот вісімдесят дві) гривні 47 копійок; моральну шкоду в розмірі 2 000 ( дві тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з комунального підприємства « Готель «Україна» Запорізької обласної ради (адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр-кт Соборний, буд.162-А; ідентифікаційний код 05907549) на користь держави судовий збір в розмірі 1 984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 30 червня 2022 року.

Суддя : Н.Г.Скользнєва