Номер провадження: 22-ц/813/3006/22
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/19917/20

Номер провадження: 22-ц/813/3006/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергосістемс»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосістемс» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Абухіна Р. Д. о 12 годині 13 хвилині 22 квітня 2021 року, повний текст рішення складений 26 квітня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача: 1) 99 802,03 грн. заборгованості з виплати заробітної плати; 2) 7 759,38 грн. заборгованості грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки; 3) 1 348,92 грн. інфляційних втрат; 4) 2 188,55 грн. три відсотки річних; 5) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 07.09.2020 року по 10.11.2020 року в сумі 17 790,75 грн., а загалом - 128 889,63 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що з 20 листопада 2018 року по 07 вересня 2020 року він працював на посаді майстра ТОВ «Енергосістемс» на підставі укладеного з відповідачем письмового договору № 10 від 20.11.2018 року. Відповідно до п. 4.1 трудового договору за виконання посадових обов`язків йому встановлений посадовий оклад в розмірі - 8 500 гривень. В порушення умов вказаного пункту договору, відповідач систематично недоплачував позивачу встановлений розмір заробітної плати (посадового окладу), що в результаті призвело до виникнення на дату звільнення позивачем заборгованості по заробітній платі в розмірі - 99 802,03 гривень.

Також відповідно до п. 4.5 Договору працівнику надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 24 календарних дня в строки, передбачені графіком відпусток. В порушення умов вказаного пункту Договору та вимог ст. 83 КЗпП України відповідач не сплатив суму компенсації невикористаної відпустки, тому на дату звільнення йому необхідно сплатити компенсацію невикористаної відпустки в розмірі - 7 759,38 гривень.

Під час звільнення, в порушення вимог статті 116 КЗпП України, заборгованість по заробітній платі не була виплачена, тобто остаточного розрахунку з позивачем відповідач не здійснив. На момент подання позовної заяви до суду розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку складає - 17 790,75 гривень (розрахунок середнього заробітку за весь час невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільнених позивачу сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України).

При цьому, в порядку ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання основного зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% (три відсотки) річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

На підставі вищенаведеного загалом підлягає стягненню з відповідача - 128 889,63 грн., що складається з: - 99 802,03 грн. сума заборгованості по заробітній платі; - 7 759,38 грн. - сума заборгованості грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки; - 1 348,92 грн. - інфляційні втрати; - 2 188,55 грн. - 3% річних від простроченої суми; - 17 790,75 грн. - сума середнього заробітку за весь час невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 КЗПП України (Т. 1 а. с. 1 - 4).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву ТОВ «ЕНЕРГОСІСТЕМС» заперечує проти позову. Просить відмовити у задоволення позовних вимог.

ТОВ «ЕНЕРГОСІСТЕМС» зазначає, що заробітна плата нарахована та виплачена позивачу за час роботи в порядку та розмірі, який встановлено актами підприємства. Зазначає, що у листопаді 2019 року під час перевірки особових справ працівників діловодом ОСОБА_2 було виявлено відсутність в документах трудового договору із ОСОБА_1 , який працював на посаді майстра. Трудове законодавство не встановлює порядок створення та відновлення трудових договорів. Зважаючи викладене, було укладено новий договір з працівником, в якому допущена технічна помилка та зазначена дата прийняття на роботу - 20.11.2018 року. Зазначає, що з позивачем проведені розрахунки згідно відпрацьованого часу (Т. 1, а. с. 103 ? 117).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 ..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосістемс» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі - 6 500 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачу виплачена заробітна плата пропорційно відпрацьованих днів та відомостей табеля обліку використання робочого часу майстра ОСОБА_1 .

При таких обставинах, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та інфляційних втрат та 3% річних (Т. 1, а. с. 258 - 260).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справ, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) судом першої інстанції не було прийнято документально підтвердженні докази позивача про встановлення розміру посадового окладу в розмірі - 8 500 гривень та взято до уваги тільки копії письмових доказів у вигляді локальних актів підприємства, оригінали яких судом першої інстанції не було досліджено; 2) судом першої інстанції не було досліджено питання про те, що відповідачем було надано ряд наказів, якими змінювався посадовий оклад та спеціальність позивача, тобто змінювались істотні умови праці, та такі зміни відбулись без повідомлення позивача (Т. 2, а. с. 3 - 7).

2.6 Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Енергосістемс» заперечує проти апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що станом на 07 вересня 2020 р. ТОВ «ЕНЕРГОСІСТЕМС» було готове зробити остаточний розрахунок з колишнім співробітником, але він так і не з'явився в офісі та не відповідав на телефонні дзвінки. Також при звільненні співробітник зобов`язаний поставити підпис в книзі обліку трудових книжок і власною рукою зазначити суму остаточного розрахунку.

ОСОБА_1 був прийнятий на роботу з 20.11.2018 р. на посаду майстра із окладом у розмірі - 3 750 грн.. В подальшому розмір його посадового окладу було підвищено спочатку до - 4 300 грн. і лише з 16 червня 2019 року введено в дію штатний розпис на 2019 року (зі змінами), згідно якого для посади майстер встановлений посадовий оклад у розмірі - 8 500 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 залишено поза увагою, що окрім трудового договору в матеріалах справи наявна копія наказу (розпорядження) №10-к про прийняття на роботу ОСОБА_1 від 20.11.2018 р., який власноручно підписаний позивачем, в якому саме й вказаний оклад у розмірі 3 750 грн. 00 коп..

Розрахунки ОСОБА_1 неправомірно здійснено, виходячи із уявлення про невірний розмір посадового окладу, без врахування відпусток ОСОБА_1 та відсутності ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції директор ТОВ «Енергосістемс» завжди мав з собою всі оригінали наданих до суду документів, навіть демонстрував суду оригінал трудової книжки, проте ОСОБА_3 питання про дослідження оригіналів документів навіть на стадії розгляду справи по суті не ставив (Т. 2, а. с. 30 - 38).

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.06.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року залишено без руху (Т. 2, а. с. 11 11 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки (Т. 2, а. с. 13 15).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.06.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року (Т. 2, а. с. 16 16 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.06.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року призначено до розгляду (Т. 2, а. с. 17).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Відповідно до наказу (розпорядження) № 10-к від 19 листопада 2018 року ОСОБА_1 прийнято на посаду майстра ТОВ «Енергосістемс» з 20 листопада 2018 року із зазначенням окладу (тарифної ставки) - 3 750 гривень 00 копійок (Т. 1, а. с. 220).

Наказом ТОВ «ЕНЕРГОСІСТЕМС» від 28.12.2018 року внесені зміни до штатного розпису Товариства, в тому числі встановлений посадовий оклад «Майстер», «Машиніст крана автомобільного» та «Електромонтажник силових мереж та електроустаткування» у розмірі 4 300 гривень 00 копійок (Т. 1, а. с. 224).

Наказом ТОВ «ЕНЕРГОСІСТЕМС» від 31.05.2019 року внесені зміни до штатного розпису Товариства, в тому числі встановлений посадовий оклад «Майстер», «Машиніст крана автомобільного» та «Електромонтажник силових мереж та електроустаткування» у розмірі - 8 500 гривень 00 копійок (Т. 1, а. с. 230).

Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОСІСТЕМС» № 14 ЗВ від 07 вересня 2020 року майстра ОСОБА_1 звільнено в порядку пункту 4 статті 40 КЗпП України (Т. 1, а. с. 162).

Факт перебування у трудових відносинах між працівником ОСОБА_1 та Товариствам з обмеженою відповідальністю «Енергосістемс» () з 20 листопада 2018 року по 07 вересня 2020 року підтверджений учасниками справи в ході судового розгляду місцевим судом. Позивач в ході судового розгляду судом першої інстанції зазначив, що наказ про звільнення ним не оскаржено.

Між сторонами виникли правовідносини з оплати праці, здійснення остаточного розрахунку при звільненні.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4- рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117,237 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч. 1 ст. 94 КЗпП України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 .

3.4 Мотиви відхилення/прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції односторонньо надав оцінку доказам, а саме надав перевагу доказам наданих з боку відповідача є безпідставними, оскільки рішення суду є вмотивованим та містить відповідні висновки щодо оцінки наданих позивачем доказів, в тому числі щодо оцінки їх у сукупності.

На спростування доводів апеляційної скарги щодо встановлення розміру місячного посадового окладу, відповідно до п. 4.1 трудового договору,у сумі 8 500 гривень матеріали справи містять низку доказів, які не було спростовано позивачем, зокрема: - наказ (розпорядження) № 10-К ввід 19 листопада 2018 року, що містить підпис позивача, згідно якого розмір місячного посадового окладу позивача становив 3 750 грн. (Т. 1, а. с. 220); - наказ № 23 про прийняття штатного розкладу, згідно якого розмір місячного посадового окладу позивача становив 3 750 грн. (Т. 1, а. с. 223); - наказ № 1-ОС про внесення змін до штатного розпису від 28.12.2018 року, згідно якого розмір місячного посадового окладу позивача з 01.01.2019 року встановлено у сумі 4 300 грн. (Т. 1, а. с. 224); - інші письмові докази.

Так, заперечуючи проти наданих відповідачем на спростування доводів позову вищенаведених доказів, ОСОБА_4 не звернувся ані до місцевого суду ані до суду апеляційної інстанції із клопотанням про витребування оригіналів таких доказів, проведення судової почеркознавчої експертизи, тощо.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що останнім не було підписано жодного документу щодо встановлення розміру його місячного посадового окладу в іншій сумі аніж заявлено позивачем є недоведеними.

Надані відповідачем на спростування доводів позову докази не було спростовано позивачем.

На підтвердження зазначених відповідачем обставин справи щодо помилкового зазначення дати укладення договору, останнім також надано доповідну записку діловода ТОВ «ЕНЕРГОСІСТЕМС», зі змісту якої вбачається підтвердження доводів відзиву на апеляційну скаргу (Т. 1, а. с. 221 222).

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було досліджено питання про те, що відповідачем було надано ряд наказів, якими змінювався посадовий оклад та спеціальність позивача, тобто змінювались істотні умови праці, та такі зміни відбулись без повідомлення позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки дослідження питання про належне повідомлення працівника про зміну умов праці виходить за межі предмету спору у даній справі.

Колегія суддів також приймає до уваги, що у наявному у справі наказі про прийняття позивача на роботу (Т. 1, а. с. 220), з яким позивач ознайомлений, відсутні відомості про прийняття вказаного наказу на підставі укладеного трудового договору.

Апелянтом не спростовано жодним доказом надані відповідачем докази (Т. 1, а. с. 221 222) укладання трудового договору у листопаді 2019 року.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, вбачаючи наявність доказів на спростування доводів позову, відсутність доказів на спростування доводів відзиву на позов, місцевий суд дійшов до вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є недоведеною, а тому задоволенню не підлягає.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 16 серпня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе