2/465/2925/22
Ухвала

про самовідвід

"05" липня 2022 р. м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кузь В.Я., вивчивши матеріали цивільної справи за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 29.05.2019 року провадження у справі відкрито та справу призначено до підготовчого засідання на 08.10.2019р., визнано явку позивача обов`язковою.

Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 03 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу, визнано обов"язковою явку в судове засідання позивача - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», для дачі пояснень з приводу обставин справи, якого зобов"язано представити оригінал кредитної справи для її дослідження у суді.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24 червня 2021 року відкладено слухання справи у зв"язку з неявкою в судове засідання учасників процесу, визнано обов"язковою явку в судове засідання позивача - Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», для дачі пояснень з приводу обставин справи та надання оригіналу кредитної справи для огляду в судовому засіданні, роз"яснено позивачу, що відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, у випадку повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Фрнаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2021 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду, на підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 09 червня 2022 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задоволено, ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 07.10.2021р. скасовано і направлено справу для продовження розгляду до Франківського районного суду м. Львова.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.07.2022 року, дану справу передано судді Кузю В.Я.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вважаю, що як суддя підлягаю самовідводу з наступних підстав.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2021 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду, на підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.209 ЦПК України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.214 ЦПК України, при одноособовому розгляді справи суддя, який розглядає справу, є головуючим у судовому засіданні.

Ч.2 ст.214 ЦПК України вказує на те, що головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Ч.1 ст.223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ч.2 чітко визначено випадки, коли суд відкладає розгляд справи.

П.5 ч.2 ст.223 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим кодексом строку, зокрема, якщо суд визнає потрібним, щод сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, покказаннями свідків, оглянути речові докази.

Відтак, саме з метою повного, всебічного та об"єктивного розгляду справи, судом явка позивача визнавалася обов"язковою з витребовуванням оригіналу кредитної справи для огляду в судовому засіданні.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а відповідно до п.3 з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов"язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов"язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, параграф 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

При цьому, як неодноразово наголошував в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд виходив з того, що позивач або уповноважений представник, явка якого була визнана обов"язковою, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, вимога суду про обов`язкову явку в судове засідання та надання оригіналу кредитної справи для огляду в кінцевому результаті так і не виконана.

В постанові Львівський апеляційний суд вказав на те, що підстави для постановлення ухвали від 07 жовтня 2021 року відсутні, оскільки позивачем подавалися клопотання про розгляд справи у відсутності його представника.

Така позиція напряму суперечить ст.223 ЦПК України та сприймається мною як примушування розглядати справу всупереч вимогам закону.

Моє ставлення як судді до даної позовної заяви уже висловлене у скасованій ухвалі, а відтак, даний факт є тією обставиною, що викликатиме сумнів у моїй неупередженості при повторному її вирішенні, та відповідно до п. 5 ч.1 ст.36 ЦПК України, є підставою для самовідводу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч.1 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно з правовими позиціями, висловленими у рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), який констатує порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР (далі - Конвенція), зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Вважаю, що як процесуальні так і розумні строки з розгляду даної справи з вини позивача давно вичерпані, а позивач ігнорує виконання процесуальних обов"язків.

Крім того, в рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартиненко проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Ветштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).

Приймаючи дане рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю також на положення п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, де зазначається, що суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України» та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Зважаючи, що дана справа прийнята мною до розгляду у 2019 році та не розглянута по даний час з вини самого позивача, який не прибув в жодне засідання, вимог суду не виконав, що мною як суддею двічі постановлялись ухвали з одних і тих же підстав про залишення позовної заяви без розгляду, однак скасовані апеляційним судом, не вдаючись до аналізу мотивів для скасування сприймаю це як примушування суд першої інстанції розглядати справу за будь - яких обставин, приходжу до беззаперечного висновку про обов"язок заявити самовідвід.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Отже, з метою виключення підстав та мотивів учасників судового провадження для сумніву у безсторонності, неупередженості чи об`єктивності під час розгляду справи, заявляю самовідвід та вважаю, що заява про самовідвід судді Кузя В.Я. підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 36, 39, 40 ЦПК України, суд

постановив:

Самовідвід судді Кузя В.Я. при розгляді цивільної справи за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задоволити.

Матеріали судової справи №465/1856/19 (судове провадження № 2/465/2925/22) передати до загальної канцелярії суду на повторну реєстрацію та визначення судді в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Кузь