Ухвала

Іменем України

15 червня 2022 року

м. Київ

справа № 132/2572/19

провадження № 61-18811св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І., Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 09 серпня 2021 року у складі судді Сєліга Є. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Сопруна В. В., Войтка Ю. Б., Міхасішина Б. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Корделівка Калинівського району Вінницької області його матері ОСОБА_3 права власності на: 1/4 частини приміщення магазину, що на АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 28 вересня 2011 року у справі № 2-225/11; 1/2 частини транспортного засобу, а саме легкового автомобіля (седан-В), марки «MITSUBISHI» моделі «LANCER 1.6», номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належав спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 28 лютого 2008 року.

Позов обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_3 , після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме приміщення магазину, розташованого на АДРЕСА_1 та легковий автомобіль (седан-В), марки «MITSUBISHI» моделі «LANCER 1.6», номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . Спадщину прийняв він та його рідний брат - ОСОБА_2 відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки він постійно проживав та був зареєстрований за однією адресою із матір`ю. Проте оформити своїх спадкових прав на вищевказане майно не має можливості, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нього, а тому він вимушений звернутися до суду із цим позовом.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 25 травня 2021 року позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частини приміщення магазину, що на АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без розгляду.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 09 серпня 2021 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини транспортного засобу, а саме легкового автомобіля (седан-В), марки «MITSUBISHI» моделі «LANCER 1.6», номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Корделівка Калинівського району Вінницької області.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 є сином спадкодавця та згідно зі статтею 1261 ЦК України - спадкоємцем першої черги за законом, після смерті матері ОСОБА_3 він прийняв спадщину відповідно до вимог частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із нею на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 09 серпня 2021 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Підставами відкриття касаційного провадження є підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пунктами 2, 5 частини першої, пунктами 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали.

Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2022 року справу призначено до розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно ціна позову визначається вартістю майна.

Судами встановлено, що відповідно до звіту від 11 січня 2019 року про оцінку транспортного засобу № О-6, складеного експертом Вінницької торгово-промислової палати, середня ринкова (дійсна) вартість автомобіля «Mitsubishi Lancer» становить 144 000,00 грн.

Таким чином, ціна позову у цій справі становить 72 000,00 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 100 = 227 000,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі немає посилання на зазначені випадки.

Доводи касаційної скарги хоча і містять посилання на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте в основному зводяться до незгоди із встановленими обставинами та оцінкою доказів, не стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Інших доводів для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, немає.

Верховний Суд також зауважує, що положення частини четвертої статті 274 ЦПК України про те, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування не означає, що рішення в усіх справах про спадкування підлягають касаційному оскарженню.

У цій справі предметом спору є вимоги майнового характеру з відповідною ціною позову. За ціною позову справа віднесена законом до малозначних.

Також тлумачення пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України дає підстави зробити висновок, що загальне правило про те, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, стосується справ усіх категорій справ, які мають відповідну ціну позову, в тому числі справ щодо спадкування.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення ЄСПЛ у справі «Golder v. the United Kingdom» (Голдер проти Сполученого Королівства) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення ЄСПЛ у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення ЄСПЛ у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 09 серпня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року відкрито у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, то касаційне провадження необхідно закрити.

Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394, частиною другою статті 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 09 серпня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину закрити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко