Провадження № 22-ц/801/315/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 рокуСправа № 127/22750/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В., особи, яка подала апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Гра-біка М. С., представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхімресурс» адвоката Рєзніка А. О., розглянувши за правилами, встановле-ними для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеля-ційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відпові-

дальністю «Укрхімресурс» про зміну формулювання підстави звільнення,

стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації

за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рі-шення Вінницького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2021 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Вінниці за головуванням судді Васильєвої Т.Ю., повний текст якого складений 13 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ( далі - ТОВ ) «Укрхімресурс» про зміну формулювання підстави звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за не-використану відпустку, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на нас-тупні обставини. Відповідно до наказу від 18 травня 2021 року № 68-к позивач працював у відповідача на посаді головного інженера. Наказом від 10 серпня 2021 року№ 124-к ОСОБА_1 звільнений із займаної посади по пункту четвертому статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, цей наказ ним отриманий 13 серпня 2021 року 02 серпня 2021 року ОСОБА_1 написав заяву про звільнення із займаної посади за угодою сторін, на цій заяві директор ТОВ «Укрхімресурс» ОСОБА_2 погодив звільнення. Однак відпо-відач розірвав трудовий договір з позивачем на підставі частини четвертої стат-ті 40 КЗпП України без додержання вимог статей 38, 43, частин першої, четвер-тої статті 149, пункту десятого статті 247 цього Кодексу. Стверджуючи про не-законність звільнення з роботи, позивач зазначив про завдання йому моральної шкоди, оціненої у 15000,00 гривень, оскільки з таким формулюванням звільнен-ня у трудовій книжці йому було важко знайти роботу, він вимушений докла-дати додаткових зусиль для організації свого життя. ОСОБА_1 просив суд визнати невірним формулювання причини його звільнення з посади головного інженера по пункту четвертому статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, змінити формулювання звільнення, вказавши про звільнення за згодою сторін по пункту першому частини першої статті 36 КЗпП України, стягнути на його користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди 15000,00 гривень, компенсацію за час вимушеного прогулу у сумі 15000,00 гривень.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2021 року дана справа передана за територіальною підсудністю до Вінницького ра-йонного суду Вінницької області.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Укрхімре-сурс» про зміну формулювання підстави звільнення, стягнення середнього заро-бітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, від-шкодування моральної шкоди відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, позивач ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку, просить рішення від 01 грудня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення його ви-мог у повному обсязі. Скаржник вважає оскаржуване рішення суду таким, що не відповідає вимогам матеріального права, фактичним обставинам справи, ухваленим з порушенням норм процесуального права. Проставлення підпису керівником підприємства на заяві позивача з клопотанням про звільнення, на думку ОСОБА_1 , є погодженням її задоволення; відсутність обгрунтуван-ня відмови у звільненні дозволяє працівнику припинити працювати і вимагати звільнення з роботи у судовому порядку. ОСОБА_1 заперечує законність укладення з ним договору про повну матеріальну відповідальність, стверджує про його недійсність, наголошуючи, що цей договір укладений напередодні прийняття його на роботу. У відповідача не було жодних підстав та доказів для звільнення скаржника з роботи за прогул без поважних причин. На звільнення ОСОБА_1 з роботи по пункту першому статті 36 КЗпП України директор ТОВ «Укрхімресурс» ОСОБА_3 дав згоду, що підтверджується підписом останнього на заяві позивача та в обхідному листі, чому суд першої інстанції не надав належної оцінки; роботодавцем та позивачем додержано усіх умов, визначених чинним законодавством, для звільнення скаржника за пунктом першим статті 36 КЗпП України. В обгрунтування стягнення середнього заро-бітку за час вимушеного прогулу скаржник врахував свій середньоденний заро-біток станом на момент ухвалення судом рішення, за його наведеним в апеля-ційній скарзі розрахунком сума до відшкодування становить 13634,01 гривні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про завдання йому відпо-відачем моральної шкоди, оціненої ним у 15000,00 гривень, оскільки із записом про звільнення по пункту четвертому статті 40 КЗпП України йому було важко знайти роботу, він докладав додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідач скористався визначеним цивільним процесуальним законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 12 січня 2022 року правом і 25 січня 2022 року подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , де зазначив наступне. Отримання скаржником обхідного листа не є підтвердженням того, що 02 серпня 2021 року він отримав згоду керівника ТОВ «Укрхімресурс» на звільнення з роботи на підставі пункту першого частини першої статті 36 КЗпП України. З викладу в апеляційній скарзі строків, що стосуються звільнення скаржника з роботи, не убачається порушення їх роботодавцем. Вимагаючи листом від 05 серпня 2021 року надіслати йому трудову книжку із записом про звільнення, про який він вказав роботодавцю, позивач не бере до уваги той факт, що звільнення з роботи за угодою сторін можливе виключно у разі досягнення домовленості між працівником та роботодавцем. У даній справі такої згоди сторони не дійшли. Підпис керівника підприємства на заяві праців-ника про звільнення з роботи свідчить виключно про отримання такої заяви, але не є доказом погодження її вимоги. Щодо недійсності договору про повну матеріальну відповідальність, то цей правочин ОСОБА_1 не оскаржу-вався, не визнаний недійсним та не є предметом розгляду цієї справи, тобто не потребує з`ясування обставин.

Представник відповідача стверджує, що під час судового розгляду цієї справи суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував та дослідив її обставини, перевірив надані докази, ухвалив законне та обгрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, тому висловлене прохання у задово-ленні апеляційної скарги відмовити, залишивши без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційну скаргу відповідно ОСОБА_1 , представників обох сторін у справі, дослідивши її матеріали, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що подана позивачем апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного трудового законо-давства, є законним, обгрунтованим та підлягає залишенню без змін.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриман-ням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на під-ставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, котрі не запере-чуються її сторонами. Між позивачем та відповідачем 18 травня 2021 року на підставі наказу № 68-к був укладений безстроковий трудовий договір, ОСОБА_1 прийнятий на посаду головного інженера у ТОВ «Укрхімресурс». 02 серпня 2021 року позивач подав директору товариства заяву про звільнення із займаної посади з указаної дати за угодою сторін. У цей же день ОСОБА_1 частково був оформлений обхідний лист, в якому проставлені відмітки п`яти посадових осіб відповідача про відсутність у працівника заборгованості перед роботодавцем.

Доповідною запискою від 02 серпня 2021 року на ім`я керівника товарис-тва, копія якої міститься в матеріалах справи, інспектор з кадрів ОСОБА_4 повідомляла, що головний інженер ОСОБА_1 надав до відділу кадрів заяву від 02 серпня 2021 року про звільнення за угодою сторін, стверджуючи, що таке звільнення з роботи погоджене директором підприємства, та вимагав оформлення звільнення, видачі трудової книжки. На поданій заяві наявний підпис, з якого неможливо було зробити однозначний висновок про реєстрацію наказу про звільнення. ОСОБА_1 було запропоновано розпочати інвен-таризацію товаро-матеріальних цінностей, основних засобів з моменту подачі заяви про звільнення, але він узяв на столі бланк обхідного листа працівника, що звільняється, та самовільно підписував його у посадових осіб підприємства.

З 03 серпня 2021 року позивач на роботу не виходив.

03 серпня 2021 року відповідачем направлений ОСОБА_1 лист за вих. № 134, де його повідомлено про не погодження звільнення за угодою сторін та роз`яснено, що написана ним заява про звільнення без видачі відпо-відного наказу не дає права в односторонньому порядку припиняти трудові відносини з роботодавцем, не виходити на роботу. ОСОБА_1 було запро-поновано пояснити причини відсутності на робочому місці 03 серпня 2021 ро-ку. У відповідь на лист відповідача листом від 05 серпня 2021 року ОСОБА_1 вказав, що керівник товариства своїм підписом на його заяві погодив звільнення за угодою сторін, вимагав надіслати йому належним чином оформ-лену трудову книжку із внесенням відповідного запису та копію наказу про його звільнення по пункту першому статті 36 КЗпП України.

Згідно з копіями доповідних записок інспектора з безпеки ОСОБА_5 від 03, 09, 10 серпня 2021 року ОСОБА_1 з 03 по 10 серпня 2021 року був відсутній на робочому місці, причин відсутності ним не повідомлено, на теле-фонні дзвінки він не відповідав. Актами від 03, 09, 10 серпня 2021 року, складеними членами комісії ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , зафіксована відсутність головного інженера ОСОБА_1 у зазначені дні на робочому місці без поважних причин.

Ураховуючи наявність договору з ОСОБА_1 від 17 травня 2021 року про повну матеріальну відповідальність, відповідно до наказу від 03 серпня 2021 року № 21-ОД «Про підтвердження наявності основних засобів та ТМЦ у зв`язку з відсутністю на робочому місці без поважних причин головного інже-нера» на підприємстві проведена інвентаризація, за результатами якої складе-ний акт № 1 від 09 серпня 2021 року.

Згідно з табелем використання робочого часу у ТОВ «Укрхімресурс» за серпень 2021 року головний інженер ОСОБА_1 відпрацював лише 02 серпня 2021 р., з 03 по 06, з 09 по 10 серпня 2021 року у табелі значиться від-мітка про прогул без поважної причини.

Наказом від 10 серпня 2021 року № 124-к ОСОБА_1 звільнений з посади головного інженера на підставі пункту четвертого статті 40 КЗпП Укра-їни за прогул без поважних причин з виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку терміном шість календарних днів. 11 серпня 2021 року відповідачем направлено ОСОБА_1 копію наказу про звільнення та пові-домлено про необхідність отримати у відділі кадрів ТОВ «Укрхімресурс» тру-дову книжку, запропоновано надати згоду на її отримання поштою. Копію нака-зу про звільнення скаржник отримав 13 серпня 2021 року, трудову книжку - поштовим відправленням 07 вересня 2021 року.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, керуючись нормами статті 43 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України, частини другої статті 2, частини першої статті 21, статей 36, 139, 147 КЗпП України, зазначив, що у разі домовленості між працівником і власником під-приємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про при-пинення трудового договору за пунктом першим статті 36 КЗпП України ( уго-да сторін ) договір припиняється у строк, визначений сторонами. При цьому ви-значальним є взаємна згода сторін трудового договору. Пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сто-рін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за вказаною нормою трудового законодавства не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Суд вказав, що ОСОБА_1 не заперечує відсутності на робочому місці з 03 серпня 2021 р., пояснюючи це тим, що вважав себе звільненим з 02 серпня 2021 року за угодою сторін. Проте подання ним власної заяви з проханням звільнити за пунктом першим статті 36 КЗпП України не свідчить про досяг-нення згоди сторін щодо дати та підстави звільнення, а свідчить лише про намір працівника звільнитися за бажаними йому умовами. Іншими доказами позов з огляду на викладені саме у ньому вимоги не обгрунтовується. Через недосяг-нення взаємної згоди про дату та підставу звільнення з роботи, суд дійшов висновку про правомірні дії відповідача з урегулювання питання, що виникло у трудових відносинах з позивачем.

Висновки суду першої інстанції стосовно вирішення трудового спору у цій справі, викладені в оскаржуваному рішенні від 01 грудня 2021 року, є правиль-ними, об`єктивними, такими, що узгоджуються з фактичними обставинами справи.

Частиною першою статті 147 КЗпП України передбачені заходи стягнення, які можуть бути застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни, це догана та звільнення. Пунктом четвертим статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, крім іншого, у випадках прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня ) без поважних причин. І позивач і відповідач, ураховуючи доводи кожного з них, чітко розуміють визначення чинним законодавством поняття прогулу, яким визнається відсутність без поважних причин працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня.

Суд першої інстанції підкреслив, що відсутність головного інженера ОСОБА_7 на роботі з 03 по 10 серпня 2021 року без поважних причин засвід-чена належно складеними актами відповідача, копії яких додані до матеріалів справи. Цієї відсутності фактично не заперечує позивач, посилаючись на те, що вважав себе звільненим згідно поданої заяви. Суд зауважив, що з відповіді самого скаржника від 05 серпня 2021 року на лист відповідача від 03 серпня 2021 року слідує його поінформованість про незгоду роботодавця на звільнення позивача з роботи за угодою сторін з визначеної самим працівником дати 02 серпня 2021 року. Однозначним та доречним аргументом у цій ситуації є те, що скаржник, не отримавши наказу про звільнення на подану свою заяву, не озна-йомившись з ним в установленому порядку, не вийшов на роботу, допустивши прогули без поважних причин, хоча як працівник повинен усвідомлювати та виконувати покладені безстроковим трудовим договором обов`язки аж до повного визначення у трудових відносинах. При цьому окремо, з метою юри-дичної визначеності у правовідносинах між сторонами у справі, належить зау-важити, що ОСОБА_1 мав можливість виправити становище, що склалося саме через його дії, шляхом належного реагування на пропозицію роботодавця, викладену у листі від 03 серпня 2021 р., отриманому ним 04 серпня 2021 р., у якій чітко було зазначено про неможливість задоволення його заяви про звіль-нення з посади за угодою сторін.

За обставин, що реально мали місце, відповідач вправі був накласти на головного інженера дисциплінарне стягнення у виді звільнення із займаної посади за прогул по пункту четвертому статті 40 КЗпП України, що він і зро-бив, видавши 10 серпня 2021 року наказ про звільнення № 124-к. Чинним тру-довим законодавством України не передбачено можливості зміни формулю-вання причин звільнення з роботи працівника у випадку зазначення сторонами трудового договору різних обставин звільнення.

Щодо стягнення компенсації за час вимушеного прогулу як заявленої ОСОБА_1 позовної вимоги у розмірі 15000,00 гривень, суд першої інс-танції вказав, що наказ про звільнення з роботи позивача датований 10 серпня 2021 р., його копію скаржник отримав 13 серпня 2021 року. Вина відповідача у затримці на три дні вручення ОСОБА_1 копії наказу про звільнення не доведена з урахуванням тієї обставини, що позивач у день винесення наказу не був на роботі. Інше ОСОБА_1 не наведено ні у позовній заяві, ні в апеляційній скарзі, нічим не обґрунтовано та не доведено жодними належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим у задоволенні позову у цій частині відмовлено. Аналогічною є ситуація також щодо вимоги про компенсацію за невикористану відпустку. Заявивши про таку відповідальність ТОВ «Укрхім-ресурс», ОСОБА_1 жодним чином не наводить підстав такої вимоги, не згадує про неї й у апеляційній скарзі. Наразі, за вказаного, дана вимога не могла бути задоволена судом.

Нормами статті 237-1 КЗпП України визначені підстави відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику. Бе-ручи до уваги безпідставність вимог скаржника щодо зміни формулювання при-чин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку та відмову у задоволенні позову з цих вимог, суд відмовив також у відшкодуванні моральної шкоди, оскільки така діями відповідача ОСОБА_1 не завдана, не спричинена.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд не може ви-знати такими, що заслуговують на увагу, вони не узгоджуються з фактичними обставинами справи, не підтверджені такими доказами, що не підлягали б сум-ніву. Колегія суддів апеляційного суду не знаходить законних підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 і скасування законного, обгрун-тованого, належно умотивованого судового рішення, ухваленого судом першої інстанції у цій цивільній справі.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими дока-зами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому апеляційну скаргу позивача належить залишити без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький