СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6633/21

пр. № 2/759/223/22

04 липня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Марченко В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року до Святошинського районного суду м. Києва звернувся представник позивача ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою. Вимогами вказаного позову є стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 59 809,15 грн. за борговою розпискою.

В обґрунтування позову зазначено про те, 27.11.2019 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 в борг грошові кошти у розмірі 2000,00 євро та 10 360,00 гривень готівковим способом з обов`язком повернення до 30.03.2020, що підтверджується розпискою, складеною ОСОБА_2 22.11.2019. Відповідно до вказаної розписки, відповідач також підтверджує, що грошові кошти він отримав в повному обсязі при її підписані, і що вона складена ним власноруч.

Станом на дату звернення до суду з даних позовом, відповідач свого обов`язку в повному обсязі щодо повернення наданих йому у борг грошових коштів не виконує та всіляко ухиляється від виконання свого обов`язку. На телефонні дзвінки та повідомлення з проханням повернути грошові кошти не реагує. За весь час, Відповідач повернув позивачеві грошові кошти у розмірі 500 євро і вказану обставину позивач визнав. Таким чином, станом на 30.03.2021 року розмір невиконаного зобов`язання складає 500 євро та 10 360,00 грн.

З метою врегулювання даного питання позивачем було також направлено на адресу місця реєстрації та останню відому адресу проживання відповідача письмову вимогу щодо повернення грошових коштів від 04.03.2021. Однак вказана вимога залишається без задоволення та відповідач її не отримав.

Ухвалою судді від 02.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (головуючий суддя - Войтенко Ю.В.) (а.с. 26).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2022 року розподілено згадану справу головуючому судді - Ключнику А.С. (а.с. 63).

Відповідно до ч. 2 ст. 213 ЦПК України справа розглядається одним і тим самим складом суду. У разі заміни одного із суддів під час судового розгляду справа розглядається спочатку, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалою судді від 09.05.2022 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с.65-66).

Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (а.с.67-68).

Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, а також матеріали позовної заяви та додатки до неї (а.с.69).

Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно якого, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що 27.11.2019 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 в борг грошові кошти у розмірі 2000,00 євро та 10 360,00 гривень готівковим способом з обов`язком повернення до 30.03.2020, що підтверджується розпискою, складеною ОСОБА_2 22.11.2019 року. Відповідно до вказаної розписки, відповідач також підтверджує, що грошові кошти він отримав в повному обсязі при її підписані, і що вона складена ним власноруч (а.с. 11).

Станом на дату звернення до суду з даним позовом, відповідач свого обов`язку в повному обсязі щодо повернення наданих йому у борг грошових коштів не виконує та всіляко ухиляється від виконання свого обов`язку. На телефонні дзвінки та повідомлення з проханням повернути грошові кошти не реагує. За весь час, Відповідач повернув позивачеві грошові кошти у розмірі 500 євро і вказану обставину позивач визнав. Таким чином, станом на 30.03.2021 року розмір невиконаного зобов`язання складає 500 євро та 10 360,00 грн.

З метою врегулювання даного питання позивачем було також направлено на адресу місця реєстрації та останню відому адресу проживання відповідача письмову вимогу щодо повернення грошових коштів від 04.03.2021. Однак вказана вимога залишається без задоволення та відповідач її не отримав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою.

Відповідно до умов вказаної розписки позичальник зобов`язалася повернути суму отриманих коштів до 30.03.2020 року.

Станом на дату звернення із даним позовом до суду заборгованість не погашена у розмірі 59 809,15 грн.

Частина перша та друга статті 207 ЦК України передбачають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

На підтвердження укладених позивачем з відповідачами договору позики та передачі йому грошових коштів представник позивача надав до суду належним чином завірену, у порядку ст.95 ЦПК України, розписку відповідача ОСОБА_2 .

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не пише факту укладення договору, але й факту передачі грошової сумі позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежне від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в заявлених межах, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Згідно ч. 1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 19, 43, 44, 49, 76-83, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою, яка складає 1 500 (одна тисяча п`ятисот) євро та 10 360, 00 (десять тисяч триста шістдесят) грн. та судовий збір у розмірі 908,00 грн., а всього на загальну суму 60 717,15 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Ключник А.С.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2