Справа № 154/1733/21
Провадження № 2/163/13/22
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Шеремети С.А.

з участю секретаря Голядинець О.В.

представників позивача Сидорук Л.М. , Юхимюк В.О. ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

Виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради Волинської області як орган опіки та піклування просить ухвалити рішення про позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути на його утримання аліменти у розмірі не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з передбачених ст.ст.150, 152, 155, 157, 164, 165, 182, 184 СК України.

Свої вимоги обґрунтували тим, що ОСОБА_3 є матір`ю малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

03.02.2020 ОСОБА_3 з`явилася до служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради з проханням будь-куди забрати у неї сина, оскільки немає коштів на утримання та їй потрібен час для влаштування особистого життя та пошуку роботи.

Під час перебування в м. Володимир-Волинський ОСОБА_3 привертала увагу мешканців міста своєю неадекватною поведінкою. Бродяжила по місту гучно розмовляючи по телефону вживаючи нецензурну лексику. В службу у справах дітей надійшло 2 телефонних дзвінки від мешканців міста щодо дивної поведінки жінки, яка блукає з дитиною та верещить. Після чого було викликано поліцію та ОСОБА_3 доставлено до відділення поліції. ОСОБА_5 було запропоновано доставити її з сином до будинку її батьків, однак остання категорично відмовилася, у зв`язку з чим було відібрано дитину та влаштовано в притулок.

ОСОБА_3 не має будь-яких заробітків, веде споживацький спосіб життя, оскільки живе за рахунок дитячих виплат. Немає постійного місця проживання, оскільки часто змінює кавалерів, а місце реєстрації з слів відповідачки не придатне для проживання з дитиною. Жінка постійно надає фіктивні відомості про своє місце знаходження, тому обстеження умов проживання не виявилося можливості здійснити.

За час перебування дитини в притулку матір один раз приїхала до малолітнього ОСОБА_6 . Проте ОСОБА_6 побачивши матір почав плакати та втікати від неї.

Окрім того у ОСОБА_6 серйозне захворювання, яке потребує дієти та систематичного лікування. ОСОБА_3 не забезпечує дитину відповідним дієтичним харчуванням та лікуванням згідно рекомендацій лікарів.

Такий спосіб життя матері травмує психологічне та фізичне здоров`я малолітнього ОСОБА_6 та може призвести до особливо тяжких наслідків.

У судовому засіданні представники позивача повідомили, що на час військової агресії Росії проти України малолітній ОСОБА_6 разом із вихованцями Волинського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей перебуває в Республіці Польщі.

Стислий виклад позиції відповідача

ОСОБА_3 у судовому засіданні просила повернути їй сина, оскільки вона працює у волонтерському центрі, є вагітна другою дитиною та за рахунок соціальних виплат зможе забезпечити дві дитини.

Рух справи в суді.

Позовна заява надійшла до суду 03.06.2021.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23.07.2021 справу було передано на розгляд Любомльського районного суду за підсудністю.

Ухвалою Любомльського районного суду від 20.08.2021 відкрито провадження у справі. Визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Любомльського районного суду від 17.09.2021 призначено розгляд позову по суті з повідомленням учасників справи та викликом свідків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідачка у справі ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього (а.с.10)

Згідно копії витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження згідно з частиною першою статті 135 СК України №8 відомості про батька ОСОБА_4 записані за вказівкою матері.

03.08.2020 ОСОБА_3 з`явилася до служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир Волинської міської ради з проханням будь-куди забрати у неї сина, оскільки не має коштів на утримання сина та їй потрібен час для влаштування особистого життя та пошуку роботи.

Рішенням виконавчого комітету Володимир Волинської міської ради № 194 від 04.08.2020 відібрано малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері ОСОБА_3 та направлено у притулок для дітей служби у справах дітей Волинскої ОДА.

26.11.2020 малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було переведено до центру соціально-психологічної реабілітації м. Ковеля.

За час перебування дитини в м. Ковель ОСОБА_3 відвідувала сина 14 разів. Під час відвідування приносила сину солодощі в незначній кількості, також зіпсовані фрукти, які могли б зашкодити здоров`ю дитини. Відвідування були недовготривалими. ОСОБА_3 поводила себе агресивно з працівниками центру, нецензурно виражалася та не реагувала на зауваження працівників, даний факт підтверджується листом Волинського Обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 59 від 09.02.2021 та показаннями свідків у судовому засіданні.

Копією виписки № 3751 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стверджується, що останній має захворювання - випадіння слизової оболонки прямої кишки І-ст.

Згідно копії характеристики Любомльського районного секторі філії Центру пробації в Волинській області № 37/10/585-20 від 05.08.2020 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 засуджена вироком Любешівського районного суду Волинської області від 16.03.2020 за ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70, 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно копії довідки-характеристики Рівненської сільської ради № 76 від 10.02.2021 ОСОБА_3 зареєстрована зі своїм неповнолітнім сином за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично там не проживає. За час проживання на території сільської ради зарекомендувала себе з негативної сторони. ОСОБА_3 є конфліктною особою, а також має інші негативні риси характери такі як брехливість, впертість. Дружелюбних стосунків з односельчанами не підтримувала. Крім того неодноразово до сільської ради надходили скарги від жителів громади про невиконання батьківських обов`язків щодо малолітнього сина ОСОБА_4 .

У 2019 році комісією Рівненської сільської ради було здійснено обстеження умов проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією акту обстеження умов проживання від 23.11.2019. Згідно даного акту умови проживання не прийнятні, в хаті холодно, ніякої звареної їжі для дитини не було, розкидані речі, в кімнатах брудно.

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських брав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_4 затвердженого рішенням виконавчого комітету Володимир Волинської міської ради (як органу опіки та піклування) №71 від 25.02.2021 відповідачку ОСОБА_3 доцільно позбавити батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 своїми свідченнями підтвердили бродяжний, кочовий та розгульний спосіб життя ОСОБА_3 , те що відповідачка не піклується про свого сина та ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ч.ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У пункті 17 цієї постанови Верховний Суд України вказав, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Аналіз досліджених по справі доказів вочевидь свідчить, що відповідач ОСОБА_3 не виконує своїх батьківських обов`язків стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 . Встановлено, що з часу відібрання дитини у матері з 03.08.2020 ОСОБА_3 бачила сина лише 14 разів і лише миттєвими зустрічами, оскільки офіційних побачень із сином вона ніколи не просила та не цікавилася сином. З них 10 відвідувань мали місце в грудні 2020 року, а інші чотири в січні 2021 року, останнє відвідування мало місце 28.01.2021 року, тобто на час вирішення цієї справи більше року і п`ять місяців.

А на запитання суду, коли в останнє відповідачка бачила свого сина, не змогла дати відповіді, бо не пам`ятала навіть пор року, коли це було. Така поведінка ОСОБА_3 свідчить про свідоме самоусунення від виховання та утримання дитини, а також від виконання інших, передбачених ст.ст. 150,155 СК України, обов`язків.

На глибоке переконання суду, заперечення відповідачки щодо позбавлення її батьківських прав пов`язане лише з можливістю втрати виплат на дитину, які вона повністю спрямовує для задоволення власних потреб. Доля та інтереси дитини, з урахуванням її хворобливого стану ОСОБА_3 зовсім не цікаві.

З показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 встановлено, що малолітній ОСОБА_6 при зустрічах з мамою плакав та втікав від неї. Коли малолітнього ОСОБА_6 перевозили з притулку до реабілітаційного центру і дитина побачила заправку, то почала плакати, хлопчик пояснив свою поведінку, тим що на цій заправці мама часто випивала із незнайомими чоловіками.

Така поведінка дитини свідчить про можливу психологічну травму, що в подальшому може вплинути і на доросле життя хлопчика.

Близькі родичі теж не цікавилися і не приїжджали до малолітнього ОСОБА_6 за весь час перебування у притулку. Зі слів свідків та представників позивача матір ОСОБА_3 в телефонному режимі повідомила соціальних працівників м. Володимир-Волинський, що її дочка є поганою матір`ю для ОСОБА_6 , оскільки вона агресивно та жорстоко поводиться із сином.

За показаннями свідків та самої ОСОБА_3 , остання часто змінює місце проживання. На запитання: «За якою адресою проживає?» відповідачка називає не точну адресу та заплутується в словах. Спочатку розповідає, що проживає близько 7 місяців з батьком майбутньої дитини, в подальшому повідомляє суд, що проживала лише місяць з цим чоловіком, а за останньої адресою проживає менше місяця. Таке прагнення створити неправильне враження про факти і події свідчить про наявність у поведінці ОСОБА_3 брехливості та відсутності відповідальності за власні дії.

ОСОБА_3 переконувала у судому засідання суд, що зможе належним чином забезпечити малолітнього ОСОБА_6 , оскільки працює неофіційно у волонтерському центрі та отримуватиме соціальні виплати по догляді за дитиною, що незважаючи на погані відносини з власними батьками відповідачка повернеться проживати у батьківський будинок, що у с. Рівне Ковельського району.

Судом було вжито заходів, для реалізації відповідачем своїх прав на доведення обставин на які посилалася в судовому засіданні. Зокрема відповідач повідомила, що має намір в зареєструвати шлюб з чоловіком, що є батьком дитини, яку виношує, та, що може забрати сина ОСОБА_6 і проживати разом у будинку батька. На запитання суду, чи має ОСОБА_3 з цього приводу клопотання, зокрема про допит свідків - її батька та її майбутнього чоловіка, остання повідомила, що заперечує їх допит.

Факт того, що з часу відібрання - з 03.08.2020 у матері, ОСОБА_3 так і не знайшла стабільної офіційної роботи, для нормального забезпечення себе та дитини не влаштувала своє особисте життя, як повідомляла при першій зустрічі із соціальними працівниками, що свідчить про неспроможність відповідачки забезпечити на належному рівні не лише сина, а й себе.

Висловлена ОСОБА_3 в судовому засіданні позиція про утримання сина і наявності для цього можливостей жодним чином не підтверджена і спростовується рядом досліджених по справі доказів та показаннями свідків.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про небажання ОСОБА_3 виконувати ключові обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Існування об`єктивних чинників, які б перешкоджали виконувати відповідачці свої батьківські обов`язки або ж виправдовували таку її поведінку, не встановлено.

Немає жодного виправдання ОСОБА_3 тому, що остання не бачила дитину і не цікавилась її долею та здоров`ям впродовж майже півтора року від дати останнього побачення, оскільки, судом не установлено якоїсь душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання у ОСОБА_3 або інших вагомих на то причин. Навпаки з обставин життя ОСОБА_3 про які вона повідомила в судовому засідання, випливає, що остання влаштовує своє життя в якому не бачить місця сину ОСОБА_6 , проте за рахунок коштів, що утримує на дитину.

Таким чином, по справі встановлено, що відповідачка в порушення вимог ст.150 СК України більш ніж тривалий час не займається вихованням свого малолітнього сина, не турбується про його матеріальне забезпечення, фізичний, духовний та моральний розвиток, інтересу до його долі та здоров`я не проявляє, а кошти що отримує на дитину витрачає виключно на власні потреби.

Існування об`єктивних чинників, які б перешкоджали виконувати відповідачу свої батьківські обов`язки або ж виправдовували таку його поведінку, не встановлено.

У зв`язку із цим заявлені вимоги свідчать про їх відповідність положенням ст.ст.150, 164 СК України і наявність підстав для задоволення позову.

Позбавлення ОСОБА_3 є крайнім заходом, разом з тим при ухваленні такого рішення суд керується виключно інтересами дитини, проаналізувавши позитив у розвитку та лікуванні починаючи від часу відібрання дитини у матері. Разом з тим, у разі дійсної зміни поведінка ОСОБА_3 остання не позбавлена можливості поновити свої батьківські права.

Оскільки у справі встановлено, що ніхто із родичів дитини не звертався із заявами про опікунство, малолітнього ОСОБА_6 належить передати виконавчому комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області для подальшого влаштування.

Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Частиною третьою статті 166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01.01.2022 року становить 2100 грн., з 01.07.2022 року - 2201 грн., з 01 грудня - 2272 грн., для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2022 року - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривень, з 1 грудня - 2833 гривень.

Ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків підтверджується матеріалами справи.

Крім цього, у ході судового розгляду встановлено, що відповідачка є здоровою та працездатною особою, не відвідує дитину за місцем її перебування, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, матеріально не підтримує, а відтак наведене у сукупності свідчить про свідоме ухилення відповідачки від виконання обов`язків по вихованню дитини.

На сьогодні позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав є вимушеним і доцільним, таким, що відповідає інтересам малолітньої дитини.

Суду надано достатньо доказів існування загрози зі сторони відповідачки для психологічного, фізичного, морального здоров`я дитини.

Таке рішення суду буде відповідати інтересам дитини, яка має право відчути любляче, прихильне, позитивне ставлення до себе від інших дорослих людей, які будуть опікуватись ним.

Дослідивши всі докази заслухавши свідків та позиції учасників справи а також враховуючи, що наявність батьківських прав у особи, яка уникає виконання батьківських обов`язків і спілкування з дитиною, обмежує реалізацію прав малолітньої дитини, суд приходить до висновку про підставність позову і необхідність його задоволення.

Розподіл судових витрат.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог пункту 14 статті третьої Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до статті 141 ЦПК України стягнути з відповідачки судовий збір в дохід держави.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Передати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 органу опіки та піклування - виконавчому комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області для подальшого влаштування.

Стягувати з ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом перерахування на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 050 (одна тисяча п`ятдесят) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 червня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зобов`язати орган опіки та піклування - виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради Волинської області відкрити особистий рахунок дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у відділенні Державного ощадного банку України для перерахування аліментів.

Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Найменування позивача - Виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради; місце проживання - АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ - 04051282.

Ім`я відповідача - ОСОБА_3 ; місце проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 .

Дата складання повного тексту судового рішення - 28 червня 2022 року.

Головуючий : суддя С.А. Шеремета