Справа №: 671/1244/21

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2022 року Волочиський районний суд
Хмельницької області в складі:
головуючої - судді Бабій О.М.,
з участю секретаря судового засідання Кошонько Н.С., представника позивача Миколюк М.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Волочиську цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Хмельницької дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до наказів від 22.08.2019 року № 2394к ОСОБА_1 прийнята на роботу з 23.08.2019 року на посаду начальника відділення поштового зв`язку Курилівка Хмельницької дирекції АТ «Укрпошта» та за сумісництвом листоношою 2 класу.
Вказує, що 23.08.2019 року АТ «Укрпошта» в особі Хмельницької дирекції АТ «Укрпошта» із відповідачем укладено договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно яких працівник бере на себе повну відповідальність за забезпечення схоронності довірених йому Хмельницької дирекцією АТ «Укрпошта» матеріальних цінностей.
Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений звернутися до суду.
В судовому засідання представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених у позові підстав, проти заочного розгляду справи не заперечила.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, в силу ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається такою, що повідомлена про час та місце слухання справи належним чином, а тому суд вважає за можливе справу слухати у її відсутності.
Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представника позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що на підставі наказів № 2394к від 22.08.2019 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду начальника відділення поштового зв`язку Курилівка (Волочиськ) Волочиськ ХД АТ «Укрпошта» та за сумісництвом на посаду листоноші 2 класу (а.с. 12,13).
23 серпня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Укрпошта» в особі директора Хмельницької дирекції АТ «Укрпошта» Хавронюка О.В. було укладено договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 14,15).
Відповідно до п. 1 укладеного Договору працівник, що займає посаду начальника відділення або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із збереженням цінностей переданих йому в процесі виробництва поштових, телеграфних відправлень, матеріальних та грошових цінностей, бере на себе повну відповідальність за забезпечення схоронності довірених йому Хмельницькою дирекцією АТ «Укрпошта» матеріальних цінностей і у зв`язку з викладеним зобов`язується дбайливо ставитися до переданих йому для збереження або іншої мети матеріальних цінностей і вжити заходи для відвернення шкоди; вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки довірених йому матеріальних цінностей.
Згідно п. 2 Договору у випадку не забезпечення з провини працівника схоронності довірених йому матеріальних цінностей визначення розміру шкоди, заподіяної Хмельницькій дирекції АТ «Укрпошта» та її повернення виконується згідно з діючим законодавством.
Відповідно до п. 4 Договору його дія поширюється на весь час роботи з повіреними працівникові матеріальними цінностями Хмельницької дирекції АТ «Укрпошта».
Наведене вище, підтверджується поясненнями ОСОБА_1 , актами про результати інвентаризації наявних коштів від 31.07.2020 року та від 30.10.2020 року, касовими звітами за 31.07.2020 року та за 30.10.2020 року, узагальненим актом про результати інвентаризації ТМЦ від 30.10.2020 року, актами про результати інвентаризації готівкових коштів від 31.07.2020 року та від 30.10.2020 року, розписками ОСОБА_1 , актами про результати перевірки від 31.07.2020 року та від 30.10.2020 року (а.с. 35-50).
Відповідачем ОСОБА_1 у добровільному порядку було відшкодовано 9500,00 грн., що підтверджується прибутковими касовими ордерами № 1740 від 30.12.2020 року та № 407 від 18.03.2021 року (а.с. 33,34).
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно приписів ч. 1 ст. 1126 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», для вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, суду необхідно з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.
Згідно із ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.
Статтею 134 КЗпП України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності працівників, зазначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі організації, зокрема у випадках коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому на зберігання або для інших цілей.
Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.
Постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12.09.1991 року № 1545 визначено, що на території України діють законодавчі акти СРСР, якщо вони не суперечать Конституції і законам України.
Відповідно до Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємство, установа, організація можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.1977 року № 447/24, роботи з приймання й обробки для доставки (супроводу) вантажу, багажу, поштових відправлень та інших матеріальних і грошових цінностей, їх доставки (супроводу), видачі (здачі) цінностей, містяться у зазначеному Переліку.
Згідно зі ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.
Частинами 1-3 ст. 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідачем, в ході розгляду справи не надано суду доказів на спростування обґрунтувань та доводів позову, як і не надано доказів відшкодування завданих матеріальних збитків у добровільному порядку.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачем надано суду докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, які стороною відповідача не спростовані, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат вирішено відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 128, 141, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 22, 1126 ЦК України, ст. ст. 132, 134, 135-1, 136 КЗпП України, суд
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
Відповідач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ).
Повне судове заочне рішення складено 01 липня 2022 року.
Суддя О.М.Бабій