Справа № 308/1872/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Дегтяренко К.С.

за участі секретаря судового засідання Чейпеш В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

07 лютого 2022 року представник Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ОСОБА_2 ОСОБА_3 , яка діє на підставі довіреності № 5590-К-Н-О, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду м. Ужгород із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 24027,26 грн., а також судові витрати 2481,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним ОСОБА_1 , звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 31.01.2014 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді. При укладенні Договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правилами надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача, дія Договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Виконання відповідачем Договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Отже, підписавши заяву між сторонами, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Для користування кредитним картковим рахунком, Відповідач отримала кредитну картку Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, 500 грн., який вподальшому булозбільшено до 21 000 тисячі.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, однак, остання не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями у зв`язку із чим, станом на 14.12.2021 року, за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 24027,26 гривень.

Представником відповідача адвокатом Ракущинець А.А. у передбачений судом строк подав до суду відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог виходячи з наступних підстав. По-перше, вважає, що банком безпідставно нараховані відсотки, оскільки Банк збільшував суму забаоргованості за рахунок нарахування відсотків, при цьому не враховує, що частина вказаних коштів булла списана з карткового рахунку відповідача. Нарахування таких відсотків не відповідає Закону, том3у вважає, що сума боргу наразована до стягнення за рахунок безпідставних відсотків. Крім того звертає увагу, що процентна ставка в анкеті-заяві не зазначена, посилаючись Умови надання ьанківських послуг та витяг Тарифів, однак не доводить, що саме цими Умовами був ознайомлений відповідач. По-друге, позивачем не надано жодного документу, який свідчитт про факт видачі кредиту та факт отримання кредитних документів. Відсутній документ у якому викладені умови договору з яким погодилась відповідач та засвдчила це своїм підписом. Крім того вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Представником позивача за дорученням № 2982-К-Н-ОМеркуловою О.О. подано відповідь на відзив, зміст якої зводиться до того, що форма кредитного договору відповідає вимогам ЦК України. Вважає, що на вказані правовідносини не поширюється Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки споживчий кредит надається споживачеві для придбання продукції, в той час як у данному випадку наддавались кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту. Вказує на те, що підписання відповідачем анкети-заяви свідчило про укладення договору та обговорення всіх його істотних умов. Отримання відповідачем коштів, стверджується наданою суду випискою по картковому рахунку. В іншому зміст відповіді на відзив є аналогічною позовній заяві.

Вподальшому сторонами подано заперечення на відповідь на відзив та пояснення, які долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.03.2022 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

У відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін.

В судове засідання 04.07.2022 року:

представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином. Разом із позовною заявою представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи прищначеного на 04.07.2022 року від представника позивача не надходило;

відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку;

представник відповідача, який наддав свої пояснення та висловився, щодо суті спору в судовому засіданні 01.06.2022 року, у вказане судове засідання не з`явився, подав заяву про продовження розгляд справи у його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити.

Вдповідно до вимог ст. 211 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сиорні, на підставі наявних матеріалів справи.

Застосування технічних засобів фіксування під час розгляду цивільної справи не здійснювалось відповідно до ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників судового процесу.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

АТ «КБ «Приватбанк» підписав з відповідачем ОСОБА_1 , Заяву № б/н від 31.01.2014 року про отримання банківських послуг.

Для користування кредитним картковим рахунком, Відповідач отримала кредитну картку, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, 500 грн., який вподальшому булозбільшено до 21 000 тисячі.

До кредитного договору банк додав розрахунок заборгованості, довідку щодо видачі кредитних карток, довідку щодо змін умов кредитування та обслуговування кредитної картки, анкету-заяву, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», виписку за Договором б/н за період 20.05.2017-17.12.2021, витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», копія наказу банку щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг».

Відповідач зобов`язання за вказаним вище договором у встановлений строк належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 14.12.2021 року утворилася заборгованість, яка складається з наступного:

23215,56 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту;

811,70 забргованість за нарахованими відсотками;

що разом становить 24 027 грн. (двадять чотири тисячі двадцять сім) грн. 26 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України визначена письмова форма укладення кредитного договору.

За вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати, зокрема, надання послуг кожному, хто до неї звернеться (зокрема, банківське обслуговування); умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання полягає у приєднанні другої сторони до запропонованого договору в цілому, а його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За замістом статей 526, 1048, 1054, 1055 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України), відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Отже, в Заяві, крім інформації щодо послуги, яку просить надати клієнт, повинно міститись також розмір і порядок розрахунків щомісячного Платежу (залежно від виду платіжної картки), і така інформація повинна також міститись у Пам`ятці Клієнта або Довідці про умови кредитування.

Судом встановлено, що із Анкети-заяви, підписаної відповідачем ОСОБА_1 31.01.2014 року, неможливо встановити на отримання яких саме банківських послуг було волевиявлення ОСОБА_1 , сама по собі Анкета-заява не містить відомостей, які б вказували на домовленість сторін про розмір чи зміну кредитного ліміту, підтвердження видачі позивачем та одержання відповідачем певної кредитної картки на відповідну суму.

Отже, надані представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» до суду докази не дають можливості встановити істотні умови кредитного договору.

Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) у Постанові від 03 липня 2019 року зазначила, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Посилання представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» на Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Із позовної заяви слідує, що відповідач ОСОБА_1 при підписанні Анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку». Отже підписавши заяву між сторонами, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором.

Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , станом на 14.12.2022 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 24027,26 гривень, однак вона не підлягає стягненню, оскільки представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів. Крім цього, із Довідки про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що зміна кредитного ліміту було здійснено 12.09.2018 року з кредитним лімітом у розмірі 1500 гривень, вподальшому 13.10.2018 року 3000 гривень та 31.05.2019 року 21000 гривень однак у вказаній довідці відсутні відомості про фактичне отримання відповідачем саме такого зміненого кредитного ліміту, тобто станом на 31.05.2019 року 21 000 гривень.

Також суду було надано розрахунок заборгованості, довідку про кредитні картки та довідку про зміну кредитного ліміту, які не засвідчені належним чином, а саме не відповідають вимогам ст.95 ЦПК України, зокрема представник позивача не підтвердив відповідність копії письмових доказів оригіналу своїм підписом та без зазначення дати такого засвідчення.

Таким чином, беручи до уваги вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити саме з підстав недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 611, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Закарпатського апеляційного суду

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 06.07.2022 року.

Суддя К.С. Дегтяренко