КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/6403/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа: начальник Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області Пентек Анастасія Юріївна, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України, що призвело до завдання позивачу матеріальної та моральної шкоди в розмірі 684385,81 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з держави Україна, шляхом списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України 184385,81 грн. матеріальної шкоди як відшкодування за недоотриману пенсію.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з держави Україна, шляхом списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України 500 000 грн. моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовує тим, що у зв`язку із неправомірним встановленням постановою Кабінету Міністрів України № 103 складу грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії військовослужбовцям, без врахування додаткових видів грошового забезпечення та премії, а також відсоткового зменшення виплати перерахованої пенсії (з 11 січня 2018 року - 50 відсотків та з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року), йому заподіяно матеріальну шкоду, а саме: не було доплачено пенсію в розмірі 184385,81 грн., унаслідок чого завдану йому шкоду повинна відшкодувати держава на підставі статей 1173,1175 ЦК України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав щодо застосування до спірних правовідносин ст. 22 ЦК України та ст. 1175 ЦК України є необґрунтованим.

Вважає, що відповідно до вимог його позову, збитки полягають не в реальних втратах, яких він зазнав, а в тих доходах, які він недоотримав внаслідок порушення його цивільного права. Недоотримана ним пенсія унаслідок неправомірних дій Кабінету Міністрів України, є збитком у вигляді упущеної вигоди, тобто доходу, який би він міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення , яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши учасників справи, доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова КМ України №103), з 01 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова КМ України № 704) та передбачено перерахунок пенсій з 01 січня 2018 року.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 103 визначено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України №2262-12 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (далі - Закон України № 2262-12, (крім пенсій, призначених особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби, що визначені станом на 1 березня 2018 року, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 704.

Пунктом 2 Постанови КМ України № 103 було визначено проводити виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій з 1 січня 2018 року у таких розмірах: з 1 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 внесено зміни до пункту 5 та додатку 3 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 №45 (далі - Порядок № 45), згідно із якими встановлено нову форму довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії з урахуванням розміру окладу за посадою, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною посадою.

Відповідний перерахунок пенсії позивача був проведений Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - ГУ ПФУ в Закарпатській області).

05 березня 2019 року набрало законної сили рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 826/3858/18, яким визнано протиправними та нечинними п.п. 1,2 Постанови КМ №103 та зміни до п. 5 і додатку 2 Порядку №45.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду в справі №260/23/21 від 05 лютого 2021 року визнано, що дії ГУ ПФУ в Закарпатській області, як державного органу України, залученого до процедури призначення, обчислення, перерахунку пенсії позивача є протиправними та зобов`язано ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити обчислення та перерахунок основного розміру пенсії позивача відповідно до вимог ст. ст. 43, 63 Закону №2262, ст. 9 Закону від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон 2011-ХІІ), положень Постанови №704 виплату позивачу перерахованої пенсії.

У зв`язку з дією у період часу з 01 березня 2018 року по 01 червня 2018 року незаконної постанови Кабінету Міністрів України № 103, окремі пункти якої в подальшому було визнано судом протиправним та скасовано, позивачу зараховувалося та виплачувалося пенсія у менших розмірах.

Позивач зазначає, що з урахуванням вище викладеного, за звичайних обставин, без зазначених обмежень розмірів виплат пенсії Постановою КМ України №103, він міг і повинен був отримати доходи, відповідно до наданих ним розрахунків, і тільки неправомірні дії Кабінету Міністрів України стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток у вищезазначений період.

Майнова шкода, завдана позивачу пунктами 1, 2 Постанови № 103, які були визнані протиправними та скасовані судом 05 лютого 2021 року, полягає у недоотриманому ним доходу у вигляді пенсії військовослужбовця за вказаний період у загальному розмірі 312 269,25 грн., який би він реально одержав, якщо б вищевказані пункти Постанови № 103 не діяли.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що недоотриманий позивачем розмір пенсії не є збитками у розумінні ст.22 ЦК України та не може вважатися майновою шкодою в розумінні ст. 1175 ЦК України, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Заст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст. ст. 1173-1175 ЦК України Главі 11 ЦК України.

Згідно ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Ця норма є спеціальною по відношенню до положення ст 1173 ЦК України, оскільки для її застосування необхідні певні особливі умови, а саме - завдання шкоди в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта та визнання такого нормативно-правового акту незаконним та його скасування.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

З матеріалів справи вбачається, що підставами для звернення до суду із цим позовом про відшкодування шкоди є недоотримання позивачем пенсії на підставі Постанови КМ України № 103 за вказаний ним період, пункти 1,2 якої та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку №45 в подальшому були визнані та нечинними рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18.

Відповідно до висновків Верховного Суду України в рішенні від 17 грудня 2019 року у зразковій справі №160/8324/19, з 05. березня 2019 року - дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/3858/18, виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом України № 2262-12, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення та премії, а з 01 квітня 2019 року (першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії) виникло право на відповідний перерахунок пенсії.

Закарпатський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 05 лютого 2021 року в адміністративній справі № 260/23/21 зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийняти видану Закарпатським обласним військовим комісаріатом довідку № ХР № 1692 від 19 листопада 2020 року про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року та здійснити обчислення і перерахунок з 01 березня 2019 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки № ХР № 1692 від 19 листопада 2020 року про розмір грошового забезпеченні станом на 05 березня 2019 року, що підлягає врахуванню для перерахунку пенсії ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. ст. 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб. Звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», положень Постанови КМ України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також здійснити виплату перерахованої пенсії.

Аналізуючи встановлені обставини у даній справі, колегія суддів враховує, що згідно ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи №686/6775/18 у постанові від 05 вересня 2019 року досліджувалось питання розмежування судової юрисдикції. За обставинами вказаної справи позивач - суддя у відставці - звернувся з позовом про відшкодування шкоди за рахунок державного бюджету, мотивуючи вимоги положеннями статті 1175 ЦК України.

Верховний Суд зазначив, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

В порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин. Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Публічно-правовим уважається спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 17 ч.1 ст. 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

Предметом розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи №686/6775/18 була вимога судді у відставці про стягнення з держави Україна в особі управління Державної казначейської служби у місті Хмельницькому майнової шкоди у сумі 43846,04 грн., завданої позивачеві внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці останньому завдало майнової шкоди у вигляді утриманого податку з доходів фізичних осіб.

Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зроблено висновок, що спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц (провадження № 14-360цс18) та у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17 (провадження № 14-162 цс19), яка також стосується стягнення збитків з держави на користь судді у відставці у зв`язку із прийняттям неконституційного акту.

Предметом судового розгляду у справі, що переглядається апеляційним судом, є вимога звільненого з військової служби військовослужбовця про стягнення з держави Україна в особі Кабінету Міністрів України матеріальної шкоди, завданої позивачеві внаслідок прийняття Кабінетом Міністрів України постанови щодо обмеження розміру пенсії та здійснення виплати пенсії без врахування додаткових видів грошового забезпечення та премії.

Ураховуючи викладене вище, слід дійти висновку про те, що спір виник після звільнення військовослужбовця з військової служби, яка уважається публічною службою, при цьому пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються перебування на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах, які стосувались стягнення збитків з держави на користь військовослужбовцем у відставці у зв`язку із визнанням рішенням суду протиправним та нечинним постанови КМУ № 103 зробив Верховний Суд у постанові від 22 червня 2022 року у справі № 757/9012/21-ц.

При цьому, колегія суддів зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом стягнення коштів на відшкодування шкоди та обгрунтування позовних вимог у спосіб, притаманний спорам про відшкодування шкоди з наведенням відповідного нормативного регулювання, не змінює суті правовідносин, що виникли між сторонами в цій справі та підставі їх виникнення, а отже не дає підстав уважати цей спір таким, що виник із приватноправових відносин.

Проте суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до окремих положень ст. 377 ЦПК України: судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст. ст. 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених ст. ст. 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги. У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі п. 1 ч 1 ст. 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, оскільки спір підлягає розгляду судами адміністративної юрисдикції, відповідно рішення суду першої інстанції в цій підлягає скасуванню із закриттям провадження.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 377, 381-384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа: начальник Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області Пентек Анастасія Юріївна, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасувати

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа: начальник Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області Пентек Анастасія Юріївна, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Роз`яснити ОСОБА_1 про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ними відповідної постанови звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 08 липня 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді: