ССправа № 523/469/22
Провадження №2/523/1956/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2022 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю помічника судді, який за дорученням судді виконує функції секретаря судового засідання Бондар Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 523/469/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування арешту з будинку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування арешту з будинку. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що ОСОБА_1 на праві власності у частці 1/10 належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у якому позивач проживала з дитинства разом з батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . На сьогоднішній час позивачка має намір відчужити належне їй майно своєму синові, у зв`язку з чим звернулася до приватного нотаріуса для оформити відповідних документів. Однак, ознайомившись із документами приватний нотаріус здійснила перевірку в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, та виявила, що відносно житлового будинку у АДРЕСА_1 наявне обтяження у вигляді арешту (архівний запис) № 8183662, зареєстрований 13.11.2008 року реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора на підставі ухвали, б/н, 24.02.1970 року Ленінського районного суду м. Одеси.

Позивачка зазначає, що їй не відомо з якого приводу було накладено арешт, оскільки, у відношенні її чи її батьків ніколи не було судових рішень або виконавчих проваджень, а вказане обтяження виникло у відношенні ОСОБА_3 , який нібито був власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, відповідно до домової книги вказаний громадянин ніколи не був власником вказаного вище будинку, так як і не був зареєстрованим за вказаною адресою.

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким скасувати обтяження у виді арешту (архівний запис) на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 13.11.2008 року за № 8183662 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора на підставі ухвали, б/н, 24.02.1970 року Ленінського районного суду м. Одеси.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 03.02.2022 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд провести розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення даного позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності у частці 1/10 належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер № 24915091 від 30.07.2014 року, а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкти нерухомого майна № 303943951 від 30.06.2022 року.

Маючи намір відчужити належне їй майно своєму синові, ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса для оформлення відповідних документів. Однак, ознайомившись із документами приватний нотаріус здійснила перевірку в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, та виявила, що відносно житлового будинку у АДРЕСА_1 наявне обтяження у вигляді арешту (архівний запис) № 8183662.

Так, із зазначеної вище судом Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкти нерухомого майна № 303943951 від 30.06.2022 року вбачається, що до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відносно домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 внесено запис про обтяження у виді арешту (архівний запис) 13.11.2008 року за № 8183662 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора на підставі ухвали, б/н, 24.02.1970 року Ленінського районного суду м. Одеси.

Обґрунтовуючи вимоги даного позову позивачка зазначає, що їй не відомо з якого приводу було накладено арешт, оскільки, у відношенні її чи її батьків ніколи не було судових рішень або виконавчих проваджень, а вказане обтяження виникло у відношенні ОСОБА_3 , який нібито був власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, судом встановлено, що відповідно до домової книги вказаний гр. ОСОБА_3 ніколи не був власником вказаного вище будинку, так як і не був зареєстрованим за вказаною адресою, що підтверджується дослідженою судом домовою книгою для реєстрації громадян, що мешкають в будинку АДРЕСА_1 .

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, суд констатує, що позивач ОСОБА_1 в інший спосіб, крім скасування обтяження в судовому порядку захистити своє порушене право не може.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном

Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору, або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.

Суд констатує, що у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в продовженні дії заборони вищезазначеного майна.

Пунктом 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року передбачено, що у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав.

Таким чином, накладення обтяження та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача як власника, щодо вільного розпорядження та користування своїм майном.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності

Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності обтяження накладеного на майно позивача, порушується право позивача на вільне володіння та розпорядження своїм майном, внаслідок чого вона позбавлена змоги відчужити своє майно, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом скасування запису про обтяження з відчуження майна.

На підставі та керуючись, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 273, 274 279, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування арешту з будинку задовольнити.

Скасувати у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження: арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження № 8183662, зареєстрований 13.11.2008 року реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала, б/н, 24.02.1970 року Ленінського районного суду м. Одеси щодо об`єкта нерухомого майна будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 04 липня 2022 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер