Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2725/21
Провадження №: 2/332/173/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2022 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,
при секретарі - Васильченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що йому та ОСОБА_3 належить на праві власності квартира , яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , в рівних частках , по 1/ 2 частині. За вказаною адресою зареєстровані позивач та його син ОСОБА_2 , який вже тривалий час не проживає за адресою реєстрації , комунальні послуги не сплачує. Тому позивач змушений звернутись до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
В судовому засіданні представник позивачки адвокат Зінченко М.В., позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Суду пояснив, що відповідач ОСОБА_2 є рідним сином позивача. З травня 2020 року відповідач виселився з квартири добровільно та до теперішнього часу в квартиру не повертався, забрав всі належні йому речі. Така поведінка є його добровільним вибором.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку шляхом надіслання судової повістки за адресою його зареєстрованого місця проживання.
Треті особи - ОСОБА_3 та Відділ реєстрації фізичних осіб по Заводському району Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради до суду не з`явились, але були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що є сусідкою позивача та проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач проживає за адресою : АДРЕСА_1 з 2020 року,
ОСОБА_5 зник у 2020 році, вселятись не намагався , позивач не перешкоджав вселенню відповідача, намагався його відшукати та повернути до квартири, але відповідач не виходив на зв`язок, де він знаходиться зараз не знає.
Свідок ОСОБА_6 , суду пояснив, що є сусідом позивача та проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . За вказаною адресою проживає з 1988 року, знає позивача та його сина . Син позивача не проживає у вказаній квартирі з 2020 року , добровільно , вселятись не намагався . Конфліктів в них не було , позивач не перешкоджав сину . В квартирі проживає лише позивач.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач зареєстрований в квартирі АДРЕСА_4 з 01.12.2020 року, що підтверджується копією паспорта громадянина. Позивач є власником 1/2 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування частки квартири від 27.11.2020 р., укладеного між позивачем, з однієї сторони, та ОСОБА_7 , з іншої сторони. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М. та зареєстровано в реєстрі за №5536( а.с. 7-8).
Інша 1/2 частка квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_3 ( а.с. 9).
Відповідно акту від 02.06.2020 року, складеного головним державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі ПСМУ МЮ (м. Дніпро) зазначається, що проведено обстеження квартири АДРЕСА_4 , за участю понятих ОСОБА_2 фактично не проживає за даною адресою, зі слів сусідів квартира залишена більше ніж один рік, місцезнаходження власників невідомо.(а.с. 10).
Реєстрація відповідача в будинку суттєво порушує право власності позивача та створює перешкоди в користуванні власністю.
Зазначені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача позивача, показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які були надані в судовому засіданні , а також письмовими доказами : копією договору дарування частки квартири від 27.11.2020 р.(а.с. 7-8) , копією технічного паспорта на квартиру ( а.с. 9) , копією акту державного виконавця від 02.06.2020 року(а.с. 10) .
Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове прииміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, судом встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_4 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення до Запорізького апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлено 07.07.2022 року.
Суддя Р.В. Сінєльнік