КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/73/2022 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська Медіа Група» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Апостроф ТВ», ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська Медіа Група» про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання недостовірною інформації та зобов`язання її спростувати,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 через представника - адвоката Громич І.В.звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Апостроф ТВ» (далі - ТОВ «Апостроф ТВ»), ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська Медіа Група» (далі - ТОВ «Європейська Медіа Група») про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання недостовірною інформації та зобов`язання її спростувати.

На обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на веб-сайті інтернет-видання «Апостроф», власником якого є ТОВ «Європейська медіа група» за відповідним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_14, розміщено інформаційний матеріал (статтю) під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1», опублікованій ІНФОРМАЦІЯ_2 о 9 год. 25 хв. із відповідним посиланням, а саме по тексту: «Там відкрив компанію і вів угоди з ОСОБА_3 його товариш з кримінального світу ОСОБА_1 на прізвисько ОСОБА_1. Зараз він знаходиться в розшуку Інтерполу за контрабанду, а також фігурує в кримінальних процесах за шахрайство, тяжкі злочини на території ЄС». У вказаній статті розміщена інформація щодо позивача в негативному форматі, де вказано про його розшук за шахрайство, важкі злочини без належного документального підтвердження цих обставин, оскільки на запити уповноважені органи держави повідомили про не перебування позивача в розшуку Інтерполу чи його фігурування в кримінальних процесах в Україні та за кордоном. Вказана негативна щодо позивача інформація була доведена до великого кола осіб, оскільки була оприлюднена в мережі Інтернет, вона є фактичним твердженням та підлягає спростуванню. Поширення вказаної інформації впливає на зниження цінності особи позивача в очах оточуючих, в очах суспільства, тощо. ОСОБА_2 створив умови для розміщення вказаної інформації в мережі Інтернет. Позивач вказав, що ця інформація не відповідає дійсності та завдає шкоди його честі, гідності і діловій репутації. Недостовірна інформація була поширена відповідачами шляхом доведення її до відома необмеженого кола осіб, стосується позивача і порушує його право на недоторканність ділової репутації.

Посилаючись на викладене та з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог, яка ухвалою від 26 травня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, долучена до матеріалів справи та прийнята до розгляду, позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність, репутацію інформацію, поширену відповідачами в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_2 о 9 год. 25 хв. на веб-сайті https://apostrophe.ua/ в статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » наступного змісту: «Там відкрив компанію і вів угоди з ОСОБА_3 його товариш з кримінального світу ОСОБА_1 на прізвисько ОСОБА_1. Зараз він знаходиться в розшуку Інтерполу за контрабанду, а також фігурує в кримінальних процесах за шахрайство, тяжкі злочини на території ЄС», а також зобов`язати відповідачів спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом розміщення резолютивної частини рішення суду в мережі Інтернет на веб-сайті https://apostrophe.ua/ під заголовком «Спростування».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, розміщену та поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 о 9 год. 25 хв. на веб-сайті інтернет-видання «Апостроф» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_14, а саме інформацію наступного змісту: « ОСОБА_1 знаходиться в розшуку Інтерполу за контрабанду, а також фігурує в кримінальних процесах за шахрайство, тяжкі злочини на території ЄС».

Зобов`язано ТОВ «Європейська Медіа Група» спростувати інформацію шляхом опублікування на веб-сайті інтернет-видання «Апостроф» резолютивної частини вказаного рішення суду під заголовком «Спростування» протягом одного місяця з дня вступу рішення у законну силу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Європейська Медіа Група» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 680,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач ТОВ «Європейська Медіа Група» через представника - адвоката Бондаря А.В. звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недостовірності обставин справи, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими та невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що ТОВ «Європейська Медіа Група», а саме належне йому інтернет-видання «Апостроф» не є автором та першоджерелом вищезгаданої статті і районним судом не було враховано статус та межі відповідальності ТОВ «Європейська Медіа Група», як інформаційного агентства, а поширена про позивача інформація має оціночний характер.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Кравченко Т.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Свої заперечення на апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що той факт, що опублікована на веб-сайті https://apostrophe.ua/ стаття про ОСОБА_1 є дослівним відтворенням статті, опублікованої на веб-сайтах https://from-ua.com/ та http://www.open-ua.net, не звільняє відповідача від обов`язку перевіряти таку інформацію на достовірність та нести відповідальність у випадку поширення недостовірної інформації. Вказана у статті інформація щодо позивача не є оціночним судженням, як стверджує відповідач, а є фактичним твердженням, оскільки таку інформацію можна перевірити на предмет її відповідної дійсності. Крім того, факт недостовірності даної інформації встановлено рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2021 року у справі № 161/16472/20, у зв`язку з чим не потребує окремого доведення в силу вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та фактично не заперечувалось відповідачами, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у мережі Інтернет на веб-сайті інтернет-видання «Апостроф», власником якого є ТОВ «Європейська Медіа Група»за відповідним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_14, було розміщено інформаційний матеріал (статтю) під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а саме інформацію наступного змісту: «Там відкрив компанію і вів угоди з ОСОБА_3 його товариш з кримінального світу ОСОБА_1 на прізвисько ОСОБА_1. Зараз він знаходиться в розшуку Інтерполу за контрабанду, а також фігурує в кримінальних процесах за шахрайство, тяжкі злочини на території ЄС».

Обставини розповсюдження цієї інформації також підтверджується експертним висновком ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від ІНФОРМАЦІЯ_3 № 81/2020-ЕВ із роздруківкою спірної статті із відповідним текстом щодо ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вказана інформація доведена до відома великої кількості осіб - користувачів мережі Інтернет та з огляду на її зміст, безсумнівно порушує особисті немайнові права і завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача. Спірна інформації по тексту публікації, що стосується безпосередньо позивача, є негативною, не носить оціночний характер та є фактичним твердженням, оскільки вона може бути перевірена на предмет її дійсності щодо істинності фактів і вона є недостовірною, адже фактичних доказів на підтвердження достовірності таких висловлювань стороною відповідача суду надано не було. Натомість згідно відповідей компетентних органів жодних судових рішень про тимчасове обмеження у виїзді за кордон чи інших обмежень щодо особи позивача немає, він до кримінальної відповідальності не притягується, судимостей немає та в розшуку Інтерполу за контрабанду не перебуває, а також не фігурує в кримінальних процесах за шахрайство, тяжкі злочини на території ЄС. Отже, поширена відповідачем недостовірна інформація принижує статус позивача як громадянина в очах суспільства, в колі друзів, знайомих, тощо, оскільки необґрунтовано ставить під сумнів дотримання позивачем у його поведінці та веденні бізнесу вимог законів України та загальноприйнятих норм моралі. При цьому судом враховано, що у відповідності до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2021 року, яке набрало законної сили, встановлено факт недостовірності та спростовано саме оспорювану у цій справі інформацію щодо позивача, але на іншому веб-сайті.

З урахуванням вищенаведеного та зважаючи, що в діях ТОВ «Європейська Медіа Група» наявні усі обов`язкові ознаки юридичного складу правопорушення, суд дійшов до висновку про можливість визнання недостовірною інформації виключно в частині, яка стосується тільки позивача із зазначенням його прізвища по змісту спірних висловлювань (без висловлювань, де згадуються прізвища іншої особи, що ніби-то вела бізнес із позивачем), а саме інформацію, розміщену та поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 о 09 год. 25 хв. на веб-сайті інтернет-видання «Апостроф», такого змісту: « ОСОБА_1 знаходиться в розшуку Інтерполу за контрабанду, а також фігурує в кримінальних процесах за шахрайство, тяжкі злочини на території ЄС». Крім того, суд вважав за необхідне спростувати цю інформацію про позивача у спосіб найбільш наближений до її поширення шляхом зобов`язання ТОВ «Європейська Медіа Група» як власника відповідного веб-сайту спростувати інформацію шляхом опублікування на веб-сайті інтернет-видання «Апостроф» резолютивної частини вказаного рішення суду під заголовком «Спростування» протягом одного місяця з дня вступу рішення у законну силу.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

У відповідних положеннях Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (стаття 32).

Згідно із статтею 62 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «Європейська Медіа Група» фактично не заперечувало розміщення (поширення) ІНФОРМАЦІЯ_2 о 09 год. 25 хв. на веб-сайті інтернет-видання «Апостроф», яке йому належить, за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_14, інформаційного матеріалу (статті) під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з інформацією за змістом якої, зокрема: « ОСОБА_1 знаходиться в розшуку Інтерполу за контрабанду, а також фігурує в кримінальних процесах за шахрайство, тяжкі злочини на території ЄС».

Утім, представник відповідача вказував, що ТОВ «Європейська Медіа Група», а саме його інтернет-видання «Апостроф» не є автором і першоджерелом поширеної про позивача такої інформації, а це були інші інтернет-сайти (видання): https://from-ua.com/ та http://www.open-ua.net, тому воно не повинно відповідати за пред`явленим ОСОБА_1 позовом про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання недостовірною інформації та зобов`язання її спростувати.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Якщо позивач заявляє вимоги до одного з належних відповідачів, які спільно поширили недостовірну інформацію, суд вправі залучити до участі у справі іншого співвідповідача лише у разі неможливості розгляду справи без його участі (статті 50, 51 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц (провадження № 61-5189св18) міститься висновок про те, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 зазначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити

та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника вебсайту можуть бути витребувані відповідно до процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про телекомунікації» Інтернет - всесвітня інформаційна система загального доступу, яка логічно зв`язана глобальним адресним простором та базується на Інтернет-протоколі, визначеному міжнародними стандартами.

Отже, інформація яка поширюються через мережу Інтернет, орієнтована на необмежене коло осіб, відповідно є масовою інформацією. Інтернет-видання (веб-сайт) є засобом, призначеним для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації, а відтак є засобом масової інформації.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про інформацію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу (стаття 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

Згідно з частиною одинадцятою статті 52-1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власники веб-сайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних веб-сайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) таку достовірну інформацію про себе:

а) повне ім`я або найменування власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу;

б) повну адресу місця проживання або місцезнаходження власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу;

в) контактну інформацію власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу, у тому числі адресу електронної пошти, номер телефону, за якими з ними можливо оперативно зв`язатися.

Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на веб-сайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника веб-сайту, передбачену пунктом «в» цієї частини.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про телекомунікації» адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет включає комплекс організаційно-технічних заходів, необхідних для забезпечення функціонування технічних засобів підтримки адресування, у тому числі серверів доменних назв українського сегмента мережі Інтернет, реєстру домену .UA в координації з міжнародною системою адміністрування мережі Інтернет, спрямованих на систематизацію та оптимізацію використання, обліку та адміністрування доменів другого рівня, а також створення умов для використання простору доменних імен на принципах рівного доступу, захисту прав споживачів послуг Інтернет та вільної конкуренції.

Адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет здійснюється уповноваженою організацією для: 1) створення реєстру доменних назв і адрес мережі українського сегмента мережі Інтернет; 2) створення реєстру доменних назв у домені .UA; 3) створення та підтримки автоматизованої системи реєстрації та обліку доменних назв і адрес українського сегмента мережі Інтернет; 4) забезпечення унікальності, формування та підтримки простору доменних назв другого рівня в домені .UA; 5) створення умов для використання адресного простору українського сегмента мережі Інтернет на принципах рівного доступу, оптимального використання, захисту прав споживачів послуг Інтернет та вільної конкуренції; 6) представництва та захисту у відповідних міжнародних організаціях інтересів споживачів українського сегмента мережі Інтернет. Адміністрування адресного простору мережі Інтернет у домені .UA здійснюється недержавною організацією, яка утворюється самоврядними організаціями операторів/провайдерів Інтернет та зареєстрована відповідно до міжнародних вимог.

Утворення адресного простору, розподіл і надання адрес, маршрутизація інформації між адресами здійснюються відповідно до міжнародних вимог.

Відповідно до пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 липня 2003 року № 447-р «Про адміністрування домену «.UA» об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» (далі - ОП «УМІЦ») створено з метою управління адресним простором українського сегмента мережі Інтернет, обслуговування та адміністрування системного реєстру та системи доменних імен домену верхнього рівня «.UA».

ОП «УМІЦ» уповноважено здійснювати адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет і з метою сприяння захисту прав осіб від порушень у мережі Інтернет акредитувало та підтвердило компетентність Консорціума «Український центр підтримки номерів і адрес» Департаменту «Центр компетенції» (далі - УЦПНА) у здійсненні відповідних функцій щодо українського сегмента мережі Інтернет.

Згідно із статутом ОП УМІЦ останнє не може надавати послуги третім особам у разі якщо для надання таких послуг воно акредитувало інші організації і скеровує осіб, які звертаються, та суди до УЦПНА за отриманням інформації, у тому числі про власників веб-сайту.

У даній справі, яка переглядається апеляційним судом, з`ясовано, що опублікована ІНФОРМАЦІЯ_2 о 9 год. 25 хв. на веб-сайті https://apostrophe.uа/ стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» не містить даних про автора, що також підтверджується експертним висновком ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» УЦПНАвід ІНФОРМАЦІЯ_3 № 81/2020-ЕВ (а.с. 27-44, т. 1).

Встановлено, що доменні імена, за якими зареєстровано веб-сайти https://from-ua.com/ та http://www.open-ua.net/, не належать до українського сегменту мережі Інтернет, про що свідчать довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення № 92/2020-Д та № 93/2020-Д від ІНФОРМАЦІЯ_3, виданими ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» УЦПНА (а.с. 191-203 т. 1).

Згідно з відомостями вказаних довідок, за результатами дослідження УЦПНА інформаційного наповнення веб-сайтів https://from-ua.com/ та http://www.open-ua.net/ встановлено, що перший позиціонує себе в якості веб-сайту: « Новости Украины fro m -ua.com », другий - у якості веб-сайту «Открытая Украина open-ua.net». На цих веб-сайтах відсутні будь-які інші ідентифікатори (найменування особи, від імені якої здійснюється діяльність, адреса, телефон тощо), які б дозволяли встановити власників веб-сайтів. Це свідчить про порушення власниками веб-сайтів https://fro m -ua.com / та http://www.open-ua.net/ вимог Закону України «Про авторське право та суміжні права».

Відповідно до довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про йото встановлення № 93/2020-Д відомості про власників веб-сайту https://fro m -ua.com / в службі WHOIS приховані. Доменне ім`я «from-ua.com» зареєстроване 1 березня 2004 року. Реєстратором доменного імені виступила компанія DomainPeoplе, Inc., місцезнаходження: Bentall Tower 5, Suite 200 550 Burrard St. Vancouver BC V6C 2B5, Canada. Доменне ім`я .COM не належить до українського сегменту мережі Інтернет.

Згідно із довідкою з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення № 92/2020-Д відомості про власників веб-сайту http://www.open-ua.net/ в українському сегменті мережі Інтернет встановити неможливо, оскільки домен .NET є загальним доменом верхнього рівня, який не належить до публічних доменів українського сегменту мережі Інтернет. Доменне ім`я «open-ua.net» зареєстроване 24 січня 2014 року компанією eNom, Inc., місцезнаходження: 15801 NE 24th ST, Bellevue WA 55436 UnitedStates. При цьому відомості про реєстранта доменного імені в службі WHOIS приховані.

Веб-сайт https://apostrophe.ua/ належить ТОВ «Європейська Медіа Група», що визнається останнім та підтверджується даними реєстратора - ТОВ «Інтернет Інвест» у листі від 3 листопада 2020 року № 356 (а.с. 113, 114 т. 1).

Отже, відповідальність за поширення негативної інформації щодо ОСОБА_1 повинно нести саме ТОВ «Європейська Медіа Група»як власник веб-сайту, на якому розмішено спірний інформаційний матеріал, та яке створило технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації про позивача.

За встановлених обставин даної справи, на переконання колегії суддів, немає обґрунтованих підстав для звільнення відповідача від відповідальності за поширення недостовірної інформації, оскільки по тексту спірної статті міститься лише формальне посилання на інше джерело масової інформації - from-ua.com, при тому, що в матеріалах справи відсутні відомості і відповідачем не доведено, хоча це є його процесуальним обов`язком, що оспорювана інформація є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншими засобами масової інформації.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що якщо позивач заявляє вимоги до одного з належних відповідачів, які спільно поширили недостовірну інформацію, суд вправі залучити до участі у справі іншого співвідповідача лише у разі неможливості розгляду справи без його участі (статті 50, 51 ЦПК).

При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації (правовий висновок висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 13 лютого 2019 року справа № 439/1469/15-ц).

Виходячи з наведеного, в суду першої інстанції не було підстав відмовляти у задоволенні позовних вимог з мотивів незалучення співвідповідачем автора відповідної статті, оскільки суд не позбавлений права розглянути спір по суті до належного відповідача, тобто власника веб-сайта, який розповсюдив в Україні відповідну інформацію, що є предметом спірних правовідносин.

Посилання в апеляційній скарзі на положення статі 35 Закону України «Про інформаційні агентства» як на правову підставу звільнення від відповідальності за поширення недостовірної інформації про ОСОБА_1 з огляду на те, що таку інформацію інтернет-видання «Апостроф» скопіювало з веб-сайтів https://from-ua.com/ та http://www.open-ua.net/ відхиляються колегією суддів.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про інформаційні агентства» громадяни, юридичні особи, державні органи і органи місцевого самоврядування, а також їх уповноважені представники мають право вимагати від інформаційного агентства спростування розповсюджених про них відомостей, що не відповідають дійсності, принижують їх честь та гідність.

Згідно із положеннями статті 35 Закону України «Про інформаційні агентства» інформаційне агентство, суб`єкти діяльності інформаційних агентств не несуть відповідальності за розповсюдження інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь і гідність громадян та організацій, порушує їх права і законні інтереси або являє собою зловживання свободою діяльності інформаційних агентств і правами журналіста, якщо ця інформація, зокрема: одержана від інших інформаційних агентств або засобів масової інформації і є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих цими агентствами чи засобами масової інформації, та якщо вони були спростовані відповідно до статті 33 цього Закону; є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб`єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб.

Таким чином стаття 35 Закону України «Про інформаційні агентства» містить виключну підставу звільнення від відповідальності за поширення недостовірної інформації, однак ані веб-сайт https://fro m -ua.com /, ані веб-сайт http://www.open-ua.net/ не є інформаційними агентствами чи засобами масової інформації в Україні.

Як свідчать дані Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств, як суб`єктів інформаційної діяльності, що перебувають у відкритому доступі для необмеженого кола осіб, веб-сайти https://fro m -ua.com / та http://www.open-ua.net/ не мають статусу ані інформаційної агентства, ані засобів масової інформації.

ТОВ «Європейська Медіа Група» не надано жодного доказу на підтвердження отримання опублікованої на веб-сайті https://apostrophe.ua/ інформації про ОСОБА_1 саме від інформаційних агентств або засобів масової інформації.

Крім того, як зазначалося вище, на веб-сайтах https://from-ua.com/ та http://www.open-ua.net/ відсутні відомості про автора опублікованих статей та власника цих веб-сайтів, їх доменні імена не належать до українського сегменту мережі Інтернет та не є суб`єктами інформаційної діяльності в Україні.

З наведених вище підстав колегія суддів вважає, що факт опублікування на веб-сайті https://apostrophe.ua/ статті про ОСОБА_1 навіть у випадку доведеності ідентичності її змісту, інформаційного матеріалу, опублікованого на веб-сайтах https:// f rom-ua.com / та http://www.open-ua.net, не звільняє відповідача від обов`язку перевіряти таку інформацію на достовірність та нести відповідальність у випадку поширення недостовірної інформації.

Із наданої ТОВ «Європейська Медіа Група» копії свідоцтва про державну реєстрацію інформаційного агентства, як суб`єкта інформаційної діяльності серії КВ № 372-234Р також вбачається, що останнє з 6 жовтня 2014 року зареєстроване в установленому законом порядку як засіб масової інформації, а отже на його діяльність також поширюються вимоги Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (абзац 4 пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 лютого 2009 року № 1).

Пунктом 2 частини третьої статті 26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» передбачено, що журналіст зобов`язаний подавати для публікації об`єктивну і достовірну інформацію.

Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність.

Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов`язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою.

Згідно з частиною першою, пунктом 9 частини другої статті 41 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакції, засновники, видавці, розповсюджувачі, державні органи, організації та об`єднання громадян несуть відповідальність за порушення законодавства про друковані засоби масової інформації.

Порушеннями законодавства України про друковані засоби масової інформації є порушення права вимоги щодо публікації спростування та порядку його публікації, передбачених статтею 37 цього Закону.

Відповідно до положень статті 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо: ці відомості одержано від інформаційних агентств або від засновника (співзасновників); вони містяться у відповіді на запит на інформацію, поданий відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», або у відповіді на звернення, подане відповідно до Закону України «Про звернення громадян»; вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб`єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб; вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього; в них розголошується таємниця, яка спеціально охороняється законом, проте ці відомості не було отримано журналістом незаконним шляхом; законом передбачено звільнення або непритягнення до відповідальності за такі дії.

Отже, положеннями статті 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» визначено вичерпний перелік випадків для звільнення журналіста та редакції від відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що наведені у статті 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» підстави звільнення від відповідальності за публікацію недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права або являє собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації та правами журналіста, є вичерпними, а тому розширеному тлумаченню чи вільному редагуванню не підлягають.

При цьому в зазначених випадках засоби масової інформації звільняються лише від обов`язку щодо відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, бо не має компенсаційного та майнового характеру, то на засоби масової інформації може бути покладено обов`язок опублікувати спростування.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 753/338/19 (провадження № 61-16277св20).

Судовим розглядом встановлено, що веб-сайти https://from-ua.com/ та http://www.open-ua.net/ як першоджерело, на яке посилається ТОВ «Європейська Медіа Група», за своїми ознаками не відповідають жодному із пунктів вказаної вище статті 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», тому відповідач був зобов`язаний перевірити достовірність поширеної ним інформації щодо позивача на своєму веб-сайті https://apostrophe.ua/.

Колегія суддів відзначає, що відповідно до вищевказаних положень закону саме на ТОВ «Європейська Медіа Група» покладається обов`язок: переконатися у достовірності поширеної ним інформації про перебування ОСОБА_1 в розшуку Інтерполу за контрабанду, а також його фігурування в кримінальних процесах за шахрайство та тяжкі злочини на території Європейського Союзу; у разі відсутності доказів достовірності оспорюваної інформації, утриматися від її поширення; надати суду докази достовірності такої інформації, а в разі їх відсутності - видалити та спростувати її.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Положеннями частини першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Уряд відповідної держави, як гарант громадського порядку, має право вживати на власний розсуд заходів, що покликані належним чином (але не надмірно) реагувати на дифамаційні звинувачення, які позбавлені підстав чи недобросовісно сформульовані (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Castells v. Spain» від 23 квітня 1992 року).

Пунктом 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свобода вираження поглядів пов`язана з «обов`язками та відповідальністю», які застосовуються до засобів масової інформації навіть щодо питань великого суспільного значення. Більше того, ці «обов`язки та відповідальність» мають особливе значення, коли йдеться про посягання на репутацію названої особи та порушення «прав інших осіб» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ліндон, Очаковський-Лоуренс і Жулі проти Франції» від 22 жовтня 2007 року).

Свобода вираження поглядів, захищена статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютною і поширюється на журналістів лише за умови, якщо вони діють відповідально та з дотриманням своїх професійних обов`язків: добросовісно виконують свою роботу, надають точну та достовірну інформацію згідно з вимогами журналістської етики (що також стосується поширення інформації з тем, до яких є значний публічний інтерес) (рішення Європейського суду з прав людини «Дорота Каня проти Польщі» «Dorota Kania v. Poland (No. 2)» від 4 жовтня 2016 року).

Отже, положеннями національного законодавства та сталою практикою Європейського суду з прав людини підтверджується обов`язок відповідача у цій категорії справ перевіряти поширену ним інформацію та джерела цієї інформації.

Таким чином сама по собі наявність у ТОВ «Європейська Медіа Група» статусу інформаційного агентства не звільняє останнє від обов`язку перевіряти на предмет достовірності інформацію, яку воно публікує в мереж Інтернет на власному веб-сайті, навіть у тому випадку, якщо така публікація є повним відтворенням публікації іншого веб-сайту.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

З урахуванням наведеного, можна дійти висновку, що відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

В рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19.

Таким чином повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Тобто, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

Крім того, ЄСПЛ здійснює такий захист відповідно до закріплених у статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод положень про те, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (рішення ЄСПЛ у справах «Лопес Остра проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, заява № 16798/90, «Геттон та інші проти Сполученого Королівства» від 02 жовтня 2001 року, заява № 36022/97, «Гримковська проти України» від 21 липня 2011 року, заява № 38182/03).

У статті, розміщеній на веб-сайті hltps://apostrophe.ua/, який належить відповідачу ТОВ «Європейська Медіа Група», чітко і однозначно констатовано, що ОСОБА_1 в даний час знаходиться в розшуку Інтерполу за контрабанду, а також фігурує в кримінальних процесах за шахрайство, важкі злочини вчинені на території Європейського Союзу.

Вказаний інформаційний матеріал у стверджувальній формі доведений до відома великої кількості осіб - користувачів мережі Інтернет та з огляду на його зміст, безсумнівно порушує особисті немайнові права і завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача.

Отже, зазначену у статті спірну інформацію щодо позивача не можна визнати оціночним судженням, як стверджує відповідач, оскільки за своїм змістом і формою подання до загалу суспільства вона є фактичним твердженням, яке можна перевірити на предмет відповідності дійсності щодо істинності викладених фактів.

Суд першої інстанції установив, що ОСОБА_1 не знаходиться в розшуку Інтерполу, не фігурує в кримінальних процесах за злочини, вчинені на території Європейського Союзу, правоохоронними органами щодо нього не вжито жодних обмежувальних заходів, останній не притягався до кримінальної відповідальності і не має не знятої чи непогашеної судимості, про що свідчать наявні в матеріалах справи листи-відповіді компетентних органів (а.с. 45-50 т. 1).

Разом з тим, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2021 року у справі № 161/16472/20, яке набрало законної сили, за заяву ОСОБА_1 було встановлено юридичний факт недостовірності інформації та спростовано таку інформацію, яка поширена мережею Інтернет невідомою собою щодо ОСОБА_1 та розміщена на веб-сайті https://from-ua.com/ під назвою « Новости Украины from-ua.com » у четвертому абзаці статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_10 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_11 - «Там открыл компанию и вел сделку с ОСОБА_3 его товариш из криминального мира ОСОБА_1 по кличке ОСОБА_1. Сейчас он находится в розыске Интерполоа за контрабанду, а также фигурирует в уголовных процессах за мошенничество, тяжкие преступления на территории ЕС »; на веб-сайті https://www.open-ua.net/ під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_13 (а.с. 205-208 т. 1).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та встановивши, що негативна інформація, поширена відповідачем відносно позивача про його перебування в розшуку Інтерполу за контрабанду, а також фігурування в кримінальних процесах за шахрайство і важкі злочини вчинені на території Європейського Союзу, є недостовірною, оскільки її було подано суспільству як перелік конкретних фактів, що відбулися, які негативно характеризують позивача в очах суспільства та оточуючих і відповідач не надав будь-яких доказів про те, що така інформація відповідає дійсності, як передбачено вимогами статей 12, 81 ЦПК України, дійшов цілком правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 .

Вирішуючи спір, місцевий суд обґрунтовано вважав що, поширенням відповідачем такої недостовірної інформації принижено честь, гідність позивача та завдано шкоди його діловій репутації, тому його немайнові права підлягають відновленню шляхом визнання зазначеної інформації недостовірною та зобов`язання відповідача спростувати її у спосіб найбільш наближений до її поширення, а саме зобов`язати ТОВ «Європейська Медіа Група» як власника відповідного веб-сайту спростувати інформацію про ОСОБА_1 шляхом опублікування на веб-сайті інтернет-видання «Апостроф» резолютивної частини вказаного рішення суду під заголовком «Спростування» протягом одного місяця з дня вступу рішення у законну силу.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотримання балансу між необхідністю втручання суду у процес реалізації особою права на свободу вираження поглядів інформаційного агентствана відносини, які склались, та захистом особистих немайнових благ позивача, які охороняються цивільним законодавством. Поширена відносно позивача інформація не є оціночним судженням та не відповідає засадам демократичного суспільства щодо свободи вираження поглядів та права на самореалізації кожної окремої особи, а також презумпції невинуватості особи у вчинення кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні відповідачем спірних правовідносин, положень чинного законодавства та судової практики, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

ЄСПЛвказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених позовів, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська Медіа Група» залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній