Дата документу 22.06.2022
Справа № 334/1055/22
Провадження № 2/334/1812/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Філіпової І. М.,

за участю секретаря Трегуб Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.02.2020 року по 04.06.2021 року в розмірі 72 571, 47 грн, компенсації за невикористану відпустку в розмірі 9022,95 грн, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати у розмірі 6967,06 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2021 року по день винесення судового рішення (станом на 21.01.2022 року) в розмірі 55 163,46 грн , моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн, а також судових витрат у справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 05.07.2018 року по 03.06.2021 року працювала на посаді кухаря в КП «Готель Україна» ЗОР, за період з 01.02.2020 року по 03.06.2021 року вона не отримувала заробітну плату, тому 04.06.2021 року звільнилася з вказаної посади. За вказаний період позивач не перебувала у щорічній відпустці, тому просить стягнути з відповідача грошову компенсацію за 45 днів не використаної відпустки.

Після звільнення 04.06.2021 року з позивачем так і не було проведено остаточного розрахунку, не виплачено заборгованість по заробітній платі, тому позивач просить стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку з 04.06.2021 року по день винесення рішення. Також позивачем надано розрахунок середнього заробітку: заробітна плата у травні 2021 року становила 3404,18 грн за 18 робочих днів, у червні 2021 року 9779,43 грн за 20 робочих днів, відповідно середньоденна заробітна плата складає 346,94 грн = (3404,18+9779,43)/(18+20) . За період з 04.06.2021 року по 21.01.2022 року минуло 159 робочих днів, тому розмір середнього заробітку становить 55 163, 46 грн (159*346,94).

Також, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, викликаних порушенням права на працю, необхідністю додавання зусиль для організації свого життя в забезпеченні себе та членів сім`ї. Тривале емоційне напруження призвело до моральних страждань та виникнення потреби докласти додаткових зусиль для організації життя, спричиненні внаслідок порушення роботодавцем законних прав позивача. Затримка у виплаті заробітної плати призвела до погіршення життєвих умов позивача, оскільки заробітна плата була для неї єдиним джерелом доходів. розмір моральної шкоди позивач оцінив у розмірі 50 000,00 грн.

30.05.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. З 03.04.2020 року КП «Готель Україна» перебуває у простої, заробітна плата працівникам нараховувалася у розмірі 2/3 частини заробітної плати щомісячно. З лютого 2020 року заробітна плата працівникам не виплачувалася через нездійснення підприємством господарської діяльності. Щодо іншого, відповідач залишає вимоги позивача на розсуд суду.

22.06.2022 року позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, копія уточненої позовної заяви була вручена відповідачу 22.06.2022 року. Позивачем були уточнені позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та надано розрахунок середнього заробітку за період з 04.06.2021 року по 22.06.2022 року у розмірі 87 428,88 грн. Враховуючи, що позивачем у позовній заяві в редакції від 21.01.2022 року було заявлено позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 04.06.2021 року по день винесення рішення справі, розмір якого був розрахований станом на 21.01.2022 року (дату подання позовної заяви) у розмірі 55 163, 46 грн, суд приходить до висновку, що заява про збільшення розміру позовних вимог від 22.06.2022 року лише містить розрахунок середнього заробітку за період з 04.06.2021 року по 22.06.2022 року у розмірі 87428,88 грн, що не є по суті збільшенням позовних вимог, оскільки у первісному позові позивач просив стягнути середній заробіток по день постановлення рішення у справі.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлення повідомлений належним чином, 30.05.2022 року позивачем подано заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов надав.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, недоказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що 05.07.2018 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду офіціанта до КП «Готель Україна» ЗОР (копія наказу про прийняття на роботу №31-к від 05.07.2018 року), а 04.06.2021 року ОСОБА_1 була звільнена з посади кухаря КП «Готель Україна» ЗОР за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП ( копія наказу 16-к від 04.06.2021 року).

Згідно довідки №15/1 від 21.01.2022 року КП «Готель Україна» ЗОР ОСОБА_1 з 05.07.2018 року по 03.06.2021 року працювала на посаді кухаря. Доход за період з 01.02.2020 року по 21.01.2022 року включно склав 81 594,42 грн, у тому числі компенсація 45 днів невикористаної щорічної відпустки 9022,95 грн. Заборгованість за лютий 2020 року була погашена частково в розмірі 1500,00 грн, тому остаточна заборгованість підприємства на 21.02.2022 року складає 80 094, 42 грн.

Таким чином, заборгованість із заробітної плати за період з 01.02.2020 року по 04.06.2021 року становить 71 071,47 грн (80094,42 9022,95).

Згідно наданого позивачем розрахунку розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2021 року по 22.06.2022 року складає 87 428, 88 грн, розмір компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати складає 6967,06 грн. Відповідачем не надано жодних заперечень щодо вказаних розрахунків.

Відповідно до ст. 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи. Аналогічна норма міститься у ст. 24 Закону України «Про відпустки».

Відповідно до ст. 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (ст. 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (ст. 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до пунктів 4, 5 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14 грудня 2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Оскільки на теперішній час заборгованість з заробітної плати позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд вважає вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати обґрунтованими.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України (при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Методика нарахування середнього заробітку детально описана в постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці», правилами, передбаченими розд.2 абз. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р № 100, а також згідно п.32 Постанови пленуму ВСУ за № 9 від 06.11.1992 -Обчислення середньої заробітної плати для виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати проводиться виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Відповідно до довідки відповідача від 21.01.2022 року заробітна плата позивача за травень 2021 року складала 3404,18 грн, за червень 2021 року 9779, 43 грн,. тобто за два місяці, які передували місяцю у якому її було звільнено, складала 13 183,61 грн ( 3404,18+9779,43). Середньоденна заробітна плата за вказаний період складала 346,94 грн (13 183,61 грн : 38 робочих днів).

Кількість робочих днів з 04.06.2021 року по 22.06.2022 року становить 252 дні. Таким чином розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2021 року по 22.06.2022 року становить 87 428,88 грн ( 346,94 грн * 252 дні).

Відповідачем контррозрахунку або заперечень щодо наданого позивачем розрахунку надано не було.

Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язані відшкодувати завдану ними моральну шкоду працівнику. Ст. 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням, інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позивач стверджує, що діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, викликаних порушенням права на працю, необхідністю додавання зусиль для організації свого життя в забезпеченні себе та членів сім`ї. Тривале емоційне напруження призвело до моральних страждань та виникнення потреби докласти додаткових зусиль для організації життя, спричиненні внаслідок порушення роботодавцем законних прав позивача. Затримка у виплаті заробітної плати призвела до погіршення життєвих умов позивача, оскільки заробітна плата була для неї єдиним джерелом доходів. Розмір моральної шкоди позивач оцінив у розмірі 50 000,00 грн.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, їх інтенсивність та довго тривалість, суттєвість вимушених змін у житті, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, вину підприємства у заподіянні шкоди.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 5000,00 грн, що буде відповідати тим переживанням, які він зазнав у зв`язку з тривалим порушенням його трудових прав.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати, які документально підтверджені. Враховуючи, що позивач ухвалою суду 10.05.2022 року був від сплати судового збору, слід стягнути судовий збір з відповідача на користь держави.

Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у частково.

Керуючись ст. 83, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.02.2020 року по 04.06.2021 року в розмірі 71 071 грн 47 коп., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 9022 грн 95 коп., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати у розмірі 6967 грн 06 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2021 року по 22.06.2022 року в розмірі 87 428 грн 88 коп., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради на користь на користь держави судовий збір у розмірі 1794 грн 90 коп.

Апеляційна скарга може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач Комунальне підприємство «Готель Україна» Запорізької обласної ради, , юридична адреса: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд, 162-а.

Суддя: Філіпова І. М.