Провадження №2/132/118/22
Ухвала

Іменем України

"05" липня 2022 р. місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі: головуючого - судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання - ГОРДІЄНКО А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Вінницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про оголошення особи померлою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася 21.05.2021 року до Вінницького міського суду Вінницької області із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Вінницький міський відділ ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області про оголошення особи померлою, за якою ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області Волошина С.В. від 18.06.2021 року відкрито провадження, яке визначено провести у порядку загального позовного провадження.

Відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 29.07.2021 року, цивільну справу за вказаним позовом передано за підсудністю до Калинівського районного суду Вінницької області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2021 року, матеріали цієї справи передано на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 30.08.2021 року прийняв її до свого провадження, розгляд якої визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 30.11.2021 року, закрите підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено її до судового розгляду в загальному позовному провадженні.

Вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно із статтею 305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Відповідно до статті 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Статтею 46 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Як вбачається з змісту зазначеної норми кожна з цих підстав є самостійною для визнання особи такою, що померла, і в залежності від підстав визнання особи такою, що померла, визначається строк, протягом якого мають бути відсутні відомості про особу у місті її постійного проживання.

Згідно зі статтею 47 ЦК України, правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження.

Відповідно до частини 6 статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Звертаючись до суду із вказаним позовом про оголошення фізичної особи померлою, ОСОБА_1 посилається на те, що оголошення ОСОБА_3 померлим, їй необхідно для оформлення права на спадщину, що залишилась після його смерті. При цьому, як на підставу для звернення в порядку позовного провадження, ОСОБА_1 посилається на постанову Вінницького апеляційного суду від 20.08.2019 року у справі №127/6462/19, відповідно до якої заяву ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою було залишено без розгляду, оскільки на думку апеляційного суду між спадкоємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_4 існує спір щодо спадкового майна ОСОБА_3 , та роз`яснено їй право подати позов на загальних підставах.

Звертаючись до суду із вказаним позовом про визнання фізичної особи померлою, ОСОБА_1 не враховано, що спадщина відкривається тільки після смерті фізичної особи, яку ще не встановлено, а заяви про оголошення фізичної особи померлою розглядаються саме в порядку окремого провадження, що прямо передбачено нормами чинного законодавства.

Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 року у справі № 286/3818/19-ц (провадження № 61-2513св20).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частин 1, 2 статті 34 ЦПК України, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом. У випадках, встановлених цим Кодексом, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються колегією у складі одного судді і двох присяжних, які при здійсненні правосуддя користуються всіма правами судді.

Згідно частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

За частиною 4 статті 293 ЦПК України, у випадках, встановлених пунктами 1, 3, 4, 9, 10 частини другої цієї статті, розгляд справ проводиться судом у складі одного судді і двох присяжних.

Окрім цього, відповідно до частини 1 статті 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Отже, категорія справ щодо оголошення фізичної особи померлою, підлягає розгляду певним складом суду, який визначено саме розділом IV ЦПК України щодо порядку розгляду справ в окремому провадженні. Розгляд такої категорії іншим складом суду та в іншому провадженні чинним законодавством не передбачено.

Посилання позивача на постанову Вінницького апеляційного суду від 20.08.2019 року у справі № 127/6462/19, як на підставу для звернення до суду із вимогою про оголошення фізичної особи в порядку позовного провадження, судом не приймається до відома, з огляду на висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 26.09.2018 року у справі № 494/601/16-ц (провадження № 61-20499св-18), згідно якого висновок апеляційного суду про те, що справа за заявою про оголошення фізичної особи померлою, за наявності даних, що свідчать про існування спору про право, не може бути розглянута у порядку окремого провадження та повинна розглядатися у порядку позовного провадження, є помилковим, оскільки заява про оголошення фізичної особи померлою розглядається виключно в порядку окремого провадження, що прямо передбачено нормами чинного законодавства.

Окрім цього, як зазначено вище, в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 року у справі № 286/3818/19-ц (провадження № 61-2513св20) зауважено, що спадщина відкривається тільки після смерті фізичної особи, яку ще не встановлено, а тому заява про оголошення фізичної особи померлою розглядається саме в порядку окремого провадження, що прямо передбачено нормами чинного законодавства.

За змістом статті 15 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) (пункт 57), від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18) (пункт 40), від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження 14-364цс19) (пункт 89), від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 року у справі № 910/10011/19, провадження № 12-84гс20).

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 невірно обраний спосіб захисту свого права шляхом вирішення справи про оголошення фізичної особи померлою у порядку позовного провадження, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, звернення до суду у порядку окремого провадження із заявою про оголошення фізичної особи померлою, яка за формою та змістом повинна відповідати вимогам ст.ст.305-306 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 5 статті 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.11 ст.187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановлює ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

На підставі наведеного, суд вважає за необхідне залишити вказану позовну заяву без руху, надавши позивачу строк для усунення її недоліків з підстав, зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали.

Керуючись ст.ст. 95, 177 та 185 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Вінницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про оголошення особи померлою - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення копії цієї ухвали, роз`яснивши при цьому, що в разі не усунення вищевказаних недоліків в наданий строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя