Справа № 199/1897/22
(2/199/1445/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

11.07.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Божко А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину, посилаючись на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2010 року між позивачем та відповідачем було розірвано шлюб та стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син на теперішній час навчається на другому курсі Національного технічного університету «Дніпропетровська політехніка» на факультеті інформаційних технологій на денній формі навчання на контрактній основі, закінчив курси «Тестування ПО», автошколи. Син проживає разом з позивачем, добровільну матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, до повноліття дитини сплачував аліменти в примусовому порядку. Просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину у розмірі 44603,45 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5500 грн.

04 травня 2021 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

Суд, дослідивши матеріали справи та наявні докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) . Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Судом встановлено, що 07.09.2020 між ОСОБА_1 та Національним технічним університетом «Дніпровська політехніка» укладено договір № 3650/IEE-20 про підготовку ОСОБА_3 за денною формою навчання для здобуття ступеня бакалавра за спеціальністю інженерія програмного забезпечення, відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів Замовника здійснити підготовку Студента: ОСОБА_4 . Сума до оплати за навчальний рік 18100 грн., всього за весь строк навчання 72400 грн. Строк дії договору до 30 червня 2024 р. Згідно з копіями квитанцій, позивач сплатила за навчання 36200 грн. за 2020-2022 навчальні роки.

Також, між ОСОБА_1 та ТОВ «КА ШАГ Днепр специалист» укладено договір про навчання ОСОБА_5 №021012915 від 18.12.2018 року, вартість навчання складає 17721 грн. Згідно з копіями квитанцій, позивач сплатила за навчання в 2018 році 1500 грн. та 4407 грн., в 2019 році 11814 грн.

Також, між ОСОБА_1 та «Компьютерная академия ШАГ» укладено договір від 23.05.2017 про навчання ОСОБА_4 , вартість навчання 3420 грн. Сплачено позивачем 24 травня 2017 року.

Судом встановлено, що син сторін ОСОБА_3 , з досягненням повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , втратив правовий статус дитини (ст. 6 СК України), отже, позовні вимоги стосуються утримання повнолітнього сина сторін.

Відтак, фактично позивачем заявлено вимоги про стягнення додаткових витрат, як на неповнолітню дитину після досягнення нею повноліття.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання повнолітнього сина, суд виходить з такого.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Статтею 201 СК України визначено застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Згідно вказаної норми до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу (утримання дочки/сина, яка продовжує навчання).

Саме такі висновки щодо застосування ст. 185 СК України викладені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-1296цс15, з якими погодився Верховний Суд у постановах від 24 липня 2019 року в справі №521/2016/16-ц, від 25 лютого 2020 року в справі №521/4397/17.

Норми глави 16 СК України не передбачають обов`язку батька брати участь у додаткових витратах на повнолітнього сина, що навчається, ст. 199 СК України передбачає лише право на стягнення аліментів на повнолітню дочку/сина, що продовжує навчання, а не додаткових витрат на повнолітню дочку/сина.

Таким чином, позовні вимоги і в частині стягнення додаткових витрат на утримання повнолітнього сина, задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

З огляду на вищевикладене, встановивши обставини справи та відповідні ним правовідносини, надавши оцінку належності та допустимості кожного доказу окремо, а також достатності доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову позивача про стягнення додаткових витрат на дитину в повному обсязі.

Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, а позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.6, 185, 192 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 5, 12, 13, 263-265,274-279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Руденко