Справа №538/157/22
Провадження №2/538/135/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Бондарь В.А.,

за участю секретаря судового засідання Горілей Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенча" до ОСОБА_1 про захист прав і інтересів, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сенча" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист прав і інтересів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ТОВ "Сенча" та ОСОБА_1 29 серпня 2012 року вчинили двосторонній правочин, а саме: уклали у простій письмовій формі договір оренди землі, предметом якого є передача відповідачем в оренду позивачу в строкове платне користування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Сенчанської сільської ради Миргородського (колишнього Лохвицького) району Полтавської області. Пунктом 2 вказаного Договору оренди землі визначено, що земельна ділянка має площу 2,95 га, кадастровий номер :00:007:0002. У п.п. 3-4 Договору вказано про відсутність будівель на цій земельній ділянці та передачу її в оренду без будівель та споруд. Нормативна грошова оцінка вартості земельної ділянки, що передається в оренду зафіксова в п.5 Договору і складає 73409,49 грн. Характеристика (опис) земельної ділянки, що може перешкоджати її ефективному використанню та інші особливості ділянки як об"єкта оренди , які можуть вплинути на орендні відносини , як зазначено в п.п. 6-7 Договору - відсутні. Пунктом 8 Договору оренди землі встановлено термін оренди земельної ділянки -15 років, з урахуванням ротації сільськогосподарських культур, які будуть сіятися у процесі товарного сільськогосподарського виробництва.В п. 9 Договору позивач та відповідач узгодили розмір оплати оренди земельної ділянки, порядок і строк її виплати. Крім того договором передбачені інші обов"язкові права та обов"язки сторін договору. Пунктом 29 Договору встановлені зобов"язання відповідача як орендодавця: передати в користування земельну ділянку, яка відповідає умовам договору оренди; не вчиняти дій, які б перешкоджали б орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; відшкодувати орендарю капітальні витрати, пов"язані з поліпшенням стану об"єкта, яке проводиться орендарем за згодою орендодавця. Положення абзацу першого ст. 43 вказаного Договору оренди землі від 29 серпня 2012 року має такий зміст: "43. Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації". З дня виключення (припинення дії 1 січня 2013 року) норм ст. 18 та ст. 20 Закону України "Про оренду землі" припинила діяти відкладальна умова набуття чинності Договором оренди землі від 29.08.2012 року після його державної реєстрації, а право оренди виникло і було закріплене 16.12.2013 року в день державної реєстрації цього права. Акт проведення 16.12.2013 року державної реєстрації речового права підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та іншого речового права, індексний номер витягу 14948509, номер запису про інше речове право 3934351, бланк Витягу серія ЕАО № 495960. Додатково факт виникнення, підтримання та поточне існування відносин оренди земельної ділянки підтверджується складеним актом приймання-передачею земельної ділянки. Починаючи з 29.08.2012 року товариство вчасно і регулярно сплачувало орендну плату, заборгованість по виплаті орендної плати відсутня. На початку року відповідач намагалася припинити оренду земельної ділянки, що підтверджується заявою відповідача від 30.01.2021 року, а тому її дії є як безпідставна одностороння відмова від договору. Позивач ТОВ "Сенча" додаткову угоду про припинення Договору оренди землі від 29.08.2012 року не складало і не підписувало, а відповідач з позовом про її розірвання чи припинення до суду не зверталася. Вказаний договір оренди виконувався стронами понад 8 років, що виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зважаючи на вчинення державним реєстратором 16.12.2013 року реєстрації права оренди земельної ділянки ТОВ "Сенча", на підставі норм ч. 2 ст. 3 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ч. 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" в товариства з моменту державної реєстрації права оренди земельної ділянки на підставі Договору оренди землі від 29.08.2012 року виникло законне право її оренди, яке отримало офіційне визнання і захист державою. Позивач є законним орендарем земельної ділянки, але відповідач почала заперечувати законність права оренди позивача цієї земельної ділянки, а тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача по справі позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, пояснивши суду, що ТОВ "Сенча" та ОСОБА_1 29.08.2012 року уклали договір оренди землі, який позивач виконує належним чином і вносить вчасно орендну плату. Відповідач почала ставити під сумніви існування у позивача права оренди, намагається отримати докази факту дотримання дій щодо реєстрації права оренди та відмовитися від договору оренди, що є безпідставною односторонньою відмовою. Позивач додаткову угоду про припинення договору оренди не складав й не підписував, відповідач з позовом про розірвання до суду не зверталася. Позивач є законним орендарем земельної ділянки, але відповідач в цьому році почала заперечувати законність права оренди цієї земельної ділянки. Тому належним способом захисту права оренди земельної ділянки товариством є визнання судом права оренди товариством як орендарем на підставі договору оренди землі від 29.08.2012 року земельної ділянки, зобов"язання відповідача передати товариству земельну ділянку в оренду до закінчення строку оренди та припинити дії, які перешкоджають користуватися земельною ділянкою та порушують умови договору оренди. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір, в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовився.

Відповідач по справі та її представник в судове засідання не з"явилися, належним чином повідомлялися про розгляд справи. В матеріалах справи є відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 05.04.2022 року. В поданому відзиві представник відповідача заперечує проти позову повністю, просить відмовити в позові, пояснюючи це тим, що ТОВ "Сенча" не здійснило державну реєстрацію договору оренди землі від 29.08.2012 року між позивачем та відповідачем, тому чинності він не набрав і відповідно вказане сільськогосподарське підприємство не отримало прав орендаря за спірним договором оренди землі. Посилання позивача на положення постанови Кабінету Міністрів України № 220 від 03.03.2004 року є необгрунтованим, так як за ієрархією норм права, постанови Кабінету Міністрів України є менш пріоритетними ніж закони й кодекси України. Позивачу на час підписання спірного договору були відомі зміни в законодавстві України, які передбачали з 01.01.2013 року припинення державної реєстрації саме договорів оренди землі, тому незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Саме враховуючи загальний принцип свободи договору (п.3 ст. 3 ЦК України), позивач позбавлений права примушувати власника віддати власну землю в безстрокове використання позивачеві. До 01.01.2013 року державну реєстрацію спірного договору не було проведено, ніхто не заважав позивачеві після 01.01.2013 року укласти з власником землі новий правочин та правомірно зареєструвати речове право відповідно до діючого законодавства України. Державна реєстрація речового права не є способом набуття права. Без існування договору оренди землі, а лише за наявності тільки формального запису про державну реєстрацію речового права, позивач вважає, що ним вигадано нову норму земельного законодавства України, яка є законною підставою для використання спірної земельної ділянки. Крім того, позивач вимагає , щоб власник земельної ділянки передала позивачу спірну земельну ділянку. Таким чином, вказаний позов та позовні вимоги є нічим іншим, як позов із предметом "про визнання укладеним спірного договору оренди землі", фактично предмет цього позову відсутній, тому в позові необхідно відмовити. Також просять стягнути витрати на професійну правничу допомогу.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Як встановлено судом, ТОВ "Сенча" та ОСОБА_1 29 серпня 2012 року вчинили двосторонній правочин, а саме: уклали у простій письмовій формі договір оренди землі, предметом якого є передача відповідачем в оренду позивачу в строкове платне користування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Сенчанської сільської ради Миргородського (колишнього Лохвицького) району Полтавської області. Пунктом 2 вказаного Договору оренди землі визначено, що земельна ділянка має площу 2,95 га, кадастровий номер :00:007:0002. У п.п. 3-4 Договору вказано про відсутність будівель на цій земельній ділянці та передачу її в оренду без будівель та споруд. Нормативна грошова оцінка вартості земельної ділянки, що передається в оренду зафіксова в п.5 Договору і складає 73409,49 грн. Характеристика (опис) земельної ділянки, що може перешкоджати її ефективному використанню та інші особливості ділянки як об"єкта оренди , які можуть вплинути на орендні відносини , як зазначено в п.п. 6-7 Договору - відсутні. Пунктом 8 Договору оренди землі встановлено термін оренди земельної ділянки -15 років, з урахуванням ротації сільськогосподарських культур, які будуть сіятися у процесі товарного сільськогосподарського виробництва. В п. 9 Договору позивач та відповідач узгодили розмір оплати оренди земельної ділянки, порядок і строк її виплати. Крім того договором передбачені інші обов"язкові права та обов"язки сторін договору. Пунктом 29 Договору встановлені зобов"язання відповідача як орендодавця: передати в користування земельну ділянку, яка відповідає умовам договору оренди; не вчиняти дій, які б перешкоджали б орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; відшкодувати орендарю капітальні витрати, пов"язані з поліпшенням стану об"єкта, яке проводиться орендарем за згодою орендодавця. Положення абзацу першого ст. 43 вказаного Договору оренди землі від 29 серпня 2012 року має такий зміст: "43. Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації". З дня виключення (припинення дії 1 січня 2013 року) норм ст. 18 та ст. 20 Закону України "Про оренду землі" припинила діяти відкладальна умова набуття чинності Договором оренди землі від 29.08.2012 року після його державної реєстрації, а право оренди виникло і було закріплене 16.12.2013 року в день державної реєстрації цього права. Акт проведення 16.12.2013 року державної реєстрації речового права підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та іншого речового права, індексний номер витягу 14948509, номер запису про інше речове право 3934351, бланк Витягу серія ЕАО № 495960. Додатково факт виникнення, підтримання та поточне існування відносин оренди земельної ділянки підтверджується складеним актом приймання-передачею земельної ділянки. Починаючи з 29.08.2012 року товариство вчасно і регулярно сплачувало орендну плату, заборгованість по виплаті орендної плати відсутня. На початку року відповідач намагалася припинити оренду земельної ділянки, що підтверджується заявою відповідача від 30.01.2021 року, а тому її дії є як безпідставна одностороння відмова від договору. Позивач ТОВ "Сенча" додаткову угоду про припинення Договору оренди землі від 29.08.2012 року не складало і не підписувало, а відповідач з позовом про її розірвання чи припинення до суду не зверталася. Вказаний договір оренди виконувався стронами понад 8 років, що виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зважаючи на вчинення державним реєстратором 16.12.2013 року реєстрації права оренди земельної ділянки ТОВ "Сенча", на підставі норм ч. 2 ст. 3 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ч. 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" в товариства з моменту державної реєстрації права оренди земельної ділянки на підставі Договору оренди землі від 29.08.2012 року виникло законне право її оренди, яке отримало офіційне визнання і захист державою. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що позивач є законним орендарем земельної ділянки, але відповідач почала заперечувати законність права оренди позивача цієї земельної ділянки.

Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами.

Зміст заяви відповідача від 30.01.2021 року свідчить про визнання нею факту укладення і підписання договору оренди від 29.08.2012 року, про існування між нею та товариством відносин оренди земельної ділянки, здійснення позивачем оплати за користування земельною ділянкою та отримання орендодавцем орендних платежів в повному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Нормами ст. 17 Закону України "Про оренду землі" на дату укладення договору оренди землі від 29.08.2012 року було встановлено, що передача об"єкта оренди орендодавцю здійснюється у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про оренду землі" та відповідно до положення п. 43 Договору оренди землі вказаний договір оренди землі від 29.08.2012 року набуває чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації.

Процедура державної реєстрації договорів оренди землі була встановлена положеннями Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 року № 2073 про Порядок державної реєстрації договорів оренди землі і покладена на територіальні органи Держкомзему.

Постановою Кабінету Міністрів України № 791 від 20.07.2011 року "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України" від 09.09.2009 року № 1021 і від 18.08.2010 року № 749 та визнання такою, що втратила чинність постанова КМ України від 25.12.1998 року № 2073.

Змінами до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021 "Про затвердження порядків ведення поземельної книги і книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі" було включено п. 1-1 , який діяв до 20.07.2011 року у такій редакції:

"1-1. Установити, що державна реєстрація права власності на підставі цивільно-правового договору або свідоцтва про право на спадщину, земельного сервітуту, емфітевзису, суперфіцію в Поземельній книзі, державна реєстрація права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі здійснюється до 1 квітня 2012 року".

Вказаний п. 1-1 Постанови КМ України від 09.09.2009 року № 1021 "Про затвердження порядків ведення поземельної книги і книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі" було виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 258 від 28.03.2012 року.

Таким чином Постанова КМ України № 1021 від 09.09.2009 року "Про затвердження порядків ведення поземельної книги і книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі" втратила свою чинність на підставі Постанови КМ України № 1051 від 17.10.2012 року (через 48 днів з дати підписання Договору оренди землі від 29.08.2012 року).

Постановою КМ України № 1051 від 17.10.2012 року було затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру , у п. 1 якого встановлено, що цей Порядок визначає процедуру ведення та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру.

Жодним пунктом Порядку ведення Державного земельного кадастру не передбачено процедуру та повноваження для здійснення державної реєстрації договорів оренди землі на підставі цивільно-правових договорів, укладених саме між приватними особами.

З прийняттям Постанови КМ України № 1051 від 17.10.2012 року до 1 січня 2013 року діяла норма ст. 18 Закону України "Про оренду землі", яка встановлювала вимогу державної реєстрації договорів оренди землі, було скасовано нормативно-правові документи КМ України, що встановлювали порядок та компетенцію органів виконавчої влади щодо проведення державної реєстрації договорів оренди землі.

З 1 січня 2013 року процедуру реєстрації договорів оренди землі було скасовано шляхом виключення ст. 18 та ст. 20 Закону України "Про оренду землі" і введено нормами ст. 6 того ж Закону процедуру державної реєстрації речового права оренди земельної ділянки.

Абзацом 1 частини 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зроблено визначення, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Підпункт 1 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює, що державна реєстрація прав відбувається на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації.

Частиною 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Законом України " Про внесення зміни до ст. 20 Закону України "Про оренду землі" від 08.07.2010 року № 2469-VI (Відомості ВР України, 2010, №49, ст. 568) набув чинності з 11.08.2010 року , було запроваджено державну реєстрацію договорів оренди землі шляхом реєстрації права оренди землі і з цього часу право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З 1 січня 2013 року обов"язковість саме реєстрації права оренди землі була запроваджена ч. 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі".

Згідно ст. 210 ЦК України Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Моментом укладення договору є передання відповідного майна або вчинення відповідної дії, якщо це встановлено відповідно до акту цивільного законодавства. У правовідносинах щодо оренди землі такими діями є складення Акту приймання-передачі земельної ділянки (ст. 17 Закону України "Про оренду землі") та реєстрація права оренди землі.

Згідно норм ч. 2 ст. 20 Закону України "Про оренду землі", які діяли до 1 січня 2013 року, було визначено, що право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Оскільки на момент укладення Договору оренди землі від 29 серпня 2012 року і до 1 січня 2013 року в Україні не функціонували ні сам орган державної реєстрації , ні порядок державної реєстрації, ні порядок ведення відповідних реєстрів для реєстрації права оренди землі, які відповідно закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень повинні були відповідно функціонувати та використовуватись для здійснення державної реєстрації саме права оренди землі, як це визначено нормами ч. 2 ст. 20 Закону України "Про оренду землі", то ТОВ "Сенча" до 1 січня 2013 року було позбавлене можливостей та законних підстав для здійснення державної реєстрації права оренди вищезазначеного Договору оренди землі від 29 серпня 2012 року, щоб набути в оренду земельну ділянку. Тому лише в 2013 році позивач звернувся до Реєстраційної служби Лохвицького РУЮ Полтавської області з приводу державної реєстрації речового права товариства щодо оренди земельної ділянки на підставі Договору оренди землі від 2012 року, укладеного між позивачем та відповідачем.

Державним реєстратором 16.12.2013 року проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки і з моменту державної реєстрації права оренди земельної ділянки на підставі Договору оренди землі від 29.08.2012 року у позивача виникло законне право її оренди, яке отримало офіційне визнання і захист державою.

Оскільки у державному реєстрі є запис про право оренди землі ТОВ "Сенча" у ОСОБА_1 на підставі Договору оренди зі строком дії договору на 15 років , відсутні документи про припинення вказаного права оренди і в встановлений спосіб держава не визнала факт припинення права оренди, а тому ТОВ "Сенча" залишається законним орендарем цієї земельної ділянки.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна.

Частинами 2, 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю , навіть якщо ці порушення не пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Згідно ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Таким чином, позивач є законним орендарем земельної ділянки площею 2,95 га, хоча відповідач заперечує проти цього.

В судовому засіданні доведено факт, що позивач обробляє земельну ділянку, що перебуває в оренді, а відповідач вчасно отримує орендну плату, з позовними вимогами щодо заборгованості по оренді відповідач до суду не зверталася.

Суд не погоджується з відповідачем, що між ТОВ "Сенча" та ОСОБА_1 не здійснено державну реєстрацію Договору оренди землі від 29.08.2012 року, тому чинності він не набрав і відповідно позивач не отримав прав орендаря за спірним договром оренди землі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статтей 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його прав.

Враховуючи викладене, належним способом захисту права оренди земельної ділянки ТОВ "Сенча" є визнання права оренди товариством як орендарем на підставі Договору оренди землі від 29.08.2012 року земельної ділянки площею 2,95 га, а тому позовні вимоги в даній частині підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині зобов"язання відповідача передати товариству вказану земельну ділянку в оренду до закінчення строку оренди (до 16.12.2028 року) , та припинити дії , які перешкоджають користуватися земельною ділянкою та порушують умови Договору оренди землі від 29.08.2012 року, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем не надано доказів до суду, в чому саме полягають перешкоди стороною відповідача в здійсненні оренди землі.

Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення , а саме в частині визнання, що ТОВ "Сенча" є належним і законним орендарем земельної ділянки площею 2,95 га, кадастровий номер :00:007:0002, право оренди якої зареєстроване 16.12.2013 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та іншого речового права на підставі Договору оренди землі від 29 серпня 2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сенча" () та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Крім того, не підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу ТОВ "Сенча", оскільки в судовому засіданні представник позивача відмовивився від стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача на користь відповідача слід зазначити наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, суду надані свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 508, ордер на надання правничої (правової) допомоги, Договір про надання правничої допомоги від 25.01.2021 року, акт приймання -передачі до договору №б/н від 25.01.2021 року про надання правничої допомоги, квитанція прибуткового касового ордера від 30.03.2022 року. Враховуючи, що в судові засідання представник відповідача не з"являвся, суму гонорару за надані послуги в судовому засіданні не обгрунтував, дане в судовому засіданні відповідач не підтвердила, оскільки не з"являлася, тому суд вважає за необхідне відмовити у стягненні з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1028,65 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 18, 81, 133-134, 137, 141, 247, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. 93, 152 ЗК України, ст. ст. 15, 396, 640 ЦК України, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закону України "Про оренду землі" ,Конституції України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенча" до ОСОБА_1 про захист прав і інтересів - задовольнити частково.

Визнати, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Сенча" () є належним і законним орендарем земельної ділянки площею 2,95 га, кадастровий номер :00:007:0002, право оренди якої зареєстроване 16.12.2013 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та іншого речового права на підставі Договору оренди землі від 29 серпня 2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сенча" () та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В частині інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенча" () судові витрати, пов"язані зі сплатою судового збору в розмірі 1028,65 грн.

Відмовити в стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенча" на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Лохвицького районного суду Полтавської області В.А. Бондарь