Провадження №6/337/38/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.,

за участю секретаря Сабліної А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2022р. до суду надійшла вказана заява ОСОБА_1 , в якій заявник просить визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02.09.2020 року у справі ЄУН 337/3469/20 (провадження 2-н/337/735/2020) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, та не більше десяти прожиткових мінімумів встановлених на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 21.08.2020р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що з квітня 2022 року неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживають з ним за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходяться на його утриманні. Стягувачка ОСОБА_5 з квітня 2022 року постійно проживає окремо за адресою: АДРЕСА_2 . Вважає, що у зв`язку з добровільним визначенням батьками місця проживання дітей з батьком, припинені підстави щодо сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей на користь ОСОБА_2 , а тому судовий наказ має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 30.06.2022р. вказану заяву прийнято до судового розгляду та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не прибув, суду надано заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги заяви підтримує, просить заяву задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення заяви не заперечує.

Відповідно до ч.3 ст. 443 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви, а тому суд вважає за можливе розглянути заяву у відсутність учасників справи та інших осіб.

В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, суд встановив наступні обставини та приходить до наступного висновку.

Так, судовим наказом Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02.09.2020 року у справі ЄУН 337/3469/20 (провадження 2-н/337/735/2020) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, та не більше десяти прожиткових мінімумів встановлених на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 21.08.2020р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Норми ч. 1 ст. 160 ЦПК України вказують, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

За змістом п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з ст.431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Матеріально-правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З урахуванням зазначених норм, суд вважає, що до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника, в тому числі і з обставин, що виникли після видачі виконавчого документу.

Щодо норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, то обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Такий обов`язок також передбачений ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в окремих випадках і своїх повнолітніх дітей. Отримання аліментів на дитину не залежить від того перебувають батьки у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного. Чинним законодавством України передбачено декілька способів стягнення аліментів.

Виконання батьками обов`язку утримувати дитину може здійснюватися за домовленістю між ними.

Так, за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні, в грошовій і (або) натуральній формі. Також батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права.

При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК України.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Суд враховує, що право на звернення до суду із позовом чи заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним, тобто таким, що не обтяжено необхідністю існування жодної умови чи то дотримання якогось порядку, тобто, таке право є абсолютним, належить особі, з якою проживають діти та яка забезпечує умови їх проживання.

Як встановлено судом та визнається стягувачем ОСОБА_2 , у зв`язку з добровільним визначенням батьками місця проживання дітей, неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з квітня 2022 року постійно проживають з заявником ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходяться на його утриманні.

З урахуванням вищенаведених фактичних обставин суд вважає, що з квітня 2022 року відпала підстава для стягнення з ОСОБА_1 аліментів, визначена ч.5 ст.183 СК України, тобто припинився матеріально-правовий обов`язок заявника по відношенню до стягувача та відсутні будь-які матеріально-правові підстави для стягнення з нього аліментів на користь стягувача.

При цьому суд враховує, що стягувач ОСОБА_2 вимоги заяви визнала і таке визнання не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку про те, що наявні підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, оскільки обов`язок боржника щодо сплати аліментів на користь стягувача припинився в зв`язку із визначенням батьками місця проживання дітей разом з боржником.

За наведених обставин та наданих документів вимоги заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 80, 259, 353-355, 431, 432 ЦПК України, ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 02.09.2020 року у справі ЄУН 337/3469/20 (провадження 2-н/337/735/2020) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, та не більше десяти прожиткових мінімумів встановлених на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 21.08.2020р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд міста Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В. Сидорова