Провадження № 22-ц/811/715/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м.Львів

Справа № 463/11031/21

Провадження № 22ц/811/715/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянув справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова, постановлену у м.Львові 21 лютого 2022 року у складі судді Головатого Р.І., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з участю третіх осіб: ОСОБА_7 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Михайленко Ольги Вікторівни, про визнання договору недійсним, -

встановив:

1 жовтня 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2022 року закрито провадження у справі. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 15 грудня 2021 року.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 . Вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права, та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Звертає увагу на те, що підстави позову у даній справі та справі № 463/1187/20 різні, оскільки в межах справи №463/11877/20 позивач мотивував позов загальними нормами законодавства щодо недійсності правочину, та тим, що ОСОБА_5 не виконав умови договору позики, отже не мав законного права відчужувати належне йому нерухоме майно, з огляду на обставину встановлення обмеження у розпорядженні його майном. У межах цієї справи ОСОБА_4 просить суд визнати недійсним оскаржуваний договір з інших підстав та наводить ряд обставин, як на підставу задоволення позову, що вказують на те, що відповідачі, уклавши оспорюваний договір, діяли недобросовісно. Вважає, що їх метою було «убезпечення» майна боржника ОСОБА_5 від можливого звернення стягнення на нього, що вказує на те, що вчинений відповідачами правочин є фраудаторним, тобто таким, що вчинений на шкоду кредитору. Просить скасувати ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Личаківського районного суду м.Львова від 30 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 6 грудня 2021 року, у справі №463/11877/20 відмовлено за безпідставністю у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 15 квітня 2020 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Михайленко О.В., який зареєстрований в реєстрі за №311.

З позовної заяви у цій справі, позовної заяви у цивільній справі №463/11877/20, а також рішення Личаківського районного суду м.Львова від 30 серпня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 6 грудня 2021 року вбачається, що обидві справи стосуються спору між тими самими сторонами, про той самий предмет - визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 15 квітня 2020 року та з тих самих підстав - укладення такого договору з метою уникнення звернення стягнення кредитором ОСОБА_4 на майно ОСОБА_5 як боржника.

Позивач, як на відмінність підстави позову посилається на те, що правочин є фраудаторним, оскільки вказаний термін у законодавстві не закріплений, в той же час за своїм змістом означає, що правочин вчинений боржником на шкоду кредитору.

У постанові Львівського апеляційного суду від 6 грудня 2021 року у справі №463/11877/20 зазначено, що рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 та в апеляційній скарзі посилається, зокрема, на те, що відповідач, знаючи про наявність у нього боргу перед позивачем, відчужив належне йому нерухоме майно на користь наближеної до себе особи, тим самим грубо порушив законні права та інтереси позивача, оскільки за рахунок цього майна можна було б задовольнити вимоги кредитора. Вважає, що оскаржуваний договір купівлі-продажу є фраудаторним, тобто таким, що вчинений на шкоду кредитору, а отже має бути визнаний судом недійсним задля захисту порушеного права позивача.

Рішення у справі №463/11877/20 з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав набрало законної сили.

Згідно із п. 3 ч.1, 2 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 4 грудня 2019 у справі № 917/1739/17, та 15 червня 2021 року у справі №916/585/18, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

На підставі аналізу наявних у справі доказів та встановлених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, оскільки набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги, належить погодитися. Підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Керуючись: п.3 ч.1 ст.255, ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 21 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 червня 2022 року.

Головуючий

Судді