Справа №295/76/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15.06.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючого судді Воробйової Т.А.

за участю секретаря судового засідання Гльози М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Трансгруп»

про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до Богунського районного суду міста Житомира із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Трансгруп» (далі відповідач), в якому просить стягнути 200 000,00 грн в рахунок повернення грошових коштів/позики (поворотної фінансової допомоги), інфляційні втрати в сумі 29 178,22 грн та три відсотки річних в сумі 11 984,00 грн, а всього 241 162,22 грн та судові витрати зі сплати судового збору.

Позов обґрунтовується тим, що 19.11.2018 між ОСОБА_1 (позикодавець) та ТОВ «Альфа-Трансгруп» (позичальник) було укладено договір позики (поворотної фінансової допомоги) №18/1, у відповідності до якого позикодавець надає позичальнику позику, а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк. Сума позики становить 200 000,00 грн. Строк позики становить три місяці з моменту надходження суми позики на банківський рахунок позичальника. 19.11.2018 позивачем (позикодавцем) на рахунок відповідача (позичальника) було перераховано фінансову допомогу в розмірі 200 000,00 грн, відповідно до п.п. 3.1., 3.2. договору, що підтверджується копією квитанції від 19.11.2018.

19.02.2019 між позикодавцем та позичальником було укладено додаткову угоду №1 до договору позики (поворотної фінансової допомоги) №18/1, якою, зокрема, внесені зміни до підпункту 4.1. договору та зазначено, що строк позики становить один календарний рік з моменту надходження суми позики на банківський рахунок позичальника, тобто на строк до 19.11.2019. Інші умови договору залишено без змін.

19.11.2019 термін позики закінчився, проте в порушення умов договору відповідач не виконав взяті на себе грошові зобов`язання і не повернув позивачу (позикодавцю) грошові кошти у строк, визначений договором (п.п. 4.1.,5.1.) та додатковою угодою, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі неповернутої позики в сумі 200 000,00 грн.

Позивач вказує, що невиконання умов договору відповідачем та неповернення позики у визначений строк порушує її права та є підставою для стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з листопада 2019 року по листопад 2021 року, а також 3% річних.

28.12.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви, у якій просила накласти арешт на рухоме майно, що належить відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Альфа-Трансгруп», (, адреса відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб: вул. Тараса Бульби-Боровця, буд. 25, оф. 102, м. Житомир, 10031), а саме: транспортний засіб напівпричіп Fruehauf TX 34C, 2004 року випуску, синього кольору, та направити відповідну ухвалу суду до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області (філія ГСУ МВС) за адресою: вул. Покровська, 96, м. Житомир, 10031.

Ухвалою суду від 29.12.2021заяву задоволено, накладено арешт на рухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Альфа-Трансгруп», (, адреса згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб: вул. Тараса Бульби-Боровця, буд. 25, оф. 102, м. Житомир, 10031), а саме: транспортний засіб напівпричіп Fruehauf TX 34C, 2004 року випуску, синього кольору.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10.02.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

30.05.2022 представником позивача ОСОБА_2 подано до суду заяву про надання для огляду оригіналів договору позики (поворотної фінансової допомоги) №18/1 від 19.11.2018, додаткової угоди №1 до договору позики (поворотної фінансової допомоги) №18/1 від 19.02.2019 та квитанції №0.0..1 від 19.11.2018, до якої долучені оригінали зазначених документів.

Заяв по суті справи до суду не надійшло.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, у заяві від 30.05.2022 представник позивача вказала, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, щодо дати, часу та місця розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідача по справі додатково повідомлено шляхом оголошення на офіційному сайті «Судова влада».

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням приписів ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено, ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 1 ст. 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, за відсутності сторін, про що судом постановлено відповідну протокольну ухвалу.

Згідно із ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19.11.2018 між ОСОБА_1 (позикодавець) та ТОВ «Альфа-Трансгруп» в особі директора ОСОБА_3 (позичальник) укладено договір позики (поворотної фінансової допомоги) №18/1 (далі-договір), відповідно до умов якого позикодавець надає позичальника позику, а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк. Позика надається на безвідсотковій (безвідплатній) основі (п. 1.1, 1.2 договору). Сума позики становить 200 000,00 грн (п. 2.2 договору). Позикодавець надає позику протягом двадцяти днів з моменту підписання цього договору. Позика надається в безготівковій формі. Позикодавець протягом двадцяти чотирьох годин після переказу суми позики позичальнику зобов`язаний повідомити останнього про переказ коштів (п. 3.1-3.3 договору). Строк позики становить три місяці з моменту надходження суми позики на банківський рахунок позичальника. Вказаний строк може бути продовжений чи зменшений за згодою сторін (п. 4.1, 4.2 договору). Сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту перерахування суми позики позичальнику і діє до моменту його остаточного виконання (п. 6 договору) (а.с. 11).

Відповідно до квитанції №0.0..1 від 19.11.2018, ОСОБА_1 перерахувала на рахунок ТОВ «Альфа-Трансгруп» (р/р НОМЕР_1 ) фінансову допомогу у сумі 200 000,00 грн згідно договору №18/1 від 19.11.2018 (а.с. 13).

19.02.2019 між ОСОБА_1 (позикодавець) та ТОВ «Альфа-Трансгруп» в особі директора Сердюка О.В. (позичальник) укладено додаткову угоду до договору позики (поворотної фінансової допомоги) №18/1, відповідно до умов якої сторони домовились внести зміни до підпункту 4.1 договору шляхом викладення його в наступній редакцій: «4.1. Строк позики становить один календарний рік з моменту надходження суми позики на банківський рахунок позичальника», інші умови договору залишено без змін (а.с. 12).

У судовому засіданні судом оглянуто оригінали вищевказаних документів.

Згідно з ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За правилами п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як визначено ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України встановлено, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Відповідно до п. 14.1.257 ст.14 Податкового кодексу України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно з статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до вимог ст.625 цього Кодексу.

У відповідності до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За правилами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір позики, який за формою та змістом відповідає вимогам ЦК України, на підтвердження виконання умов договору позивачем надано належні докази. У свою чергу, відповідач не спростовував існування боргу та обумовлений договором позики обов`язок його повернення.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про обов`язок відповідача повернути борг за основною сумою позики у розмірі 200 000,00 грн.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до укладених між сторонами договору позики (поворотної фінансової допомоги) №18/1 від 19.11.2018 та додаткової угоди №1 до договору позики (поворотної фінансової допомоги) №18/1 від 19.02.2019, ТОВ «Альфа-Трансгруп» зобов`язалося повернути ОСОБА_1 суму позики у строк до 19.11.2019.

Згідно з приписами статей 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Позивач у позові просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з 19.11.2019 по 17.11.2021 та наводить їх розрахунок, який судом перевірено та суд погоджується з нарахованими позивачем сумами.

За період з 19.11.2019 по 17.11.2021 кількість днів, у які відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, складає 729 днів. Враховуючи суму заборгованості 200 000,00 грн, три відсотки річних складає суму 11 984,00 грн.

З урахуванням суми боргу 200 000 грн та індексів інфляції (грудень 2019 - 99.8%, січень 2020 - 100.2%, лютий 2020 - 99.7%, березень 2020 - 100.8%, квітень 2020 - 100.8%, травень 2020 - 100.3%, червень 2020 - 100.2%, липень 2020 - 99.4%, серпень 2020 - 99.8%, вересень 2020 - 100.5%, жовтень 2020 - 101.0%, листопад 2020 - 101.3%, грудень 2020 - 100.9%, січень 2021 - 101.3%, лютий 2021 - 101.0%, березень 2021 - 101.7%, квітень 2021 - 100.7%, травень 2021 - 101.3%, червень 2021 - 100.2%, липень 2021 - 100.1%, серпень 2021 - 99.8%, вересень 2021 - 101.2%, жовтень 2021 - 100.9%, листопад 2021 - 100.8%), сума відшкодування втрат від інфляції становить 29 178,22 грн.

На підставі вищевикладеного, оскільки відповідачем не виконано умови договору позики та не повернуто суму позики у встановлений договором строк, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню та з відповідача підлягає стягненню сума отриманої та неповернутої позики, а також 3% річних та інфляційні втрати.

На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2411,62 грн сплаченого за подання позовної заяви та у сумі 454,00 грн, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене, керуючись ст. 4, 12, 13, 48, 51, 76-81, 83, 89, 141, 258, 259, 265, 274, 279, 280, 289, 354 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Трансгруп» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 241 162,22 грн, з яких 200 000,00 грн в рахунок повернення позики (поворотної фінансової допомоги), 29 178,22 грн інфляційних втрат та 11984,00 грн 3% річних.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Трансгруп» на користь ОСОБА_1 2865,62 грн витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Трансгруп»; адреса: м.Житомир, вул. Тараса Бульби-Боровця, 25, оф. 102, ідентифікаційний код: 42190837.

Суддя: Воробйова Т.А.