ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 2/210/1030/22
У Х В А Л А

іменем України

"04" липня 2022 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В. Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за безпідставно набуту теплову енергію, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за безпідставно набуту теплову енергію. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню Покровського, Довгинцівського, Саксаганського, Інгулецького районів міста Кривого Рогу, а отже, є виконавцем комунальних послуг (п. 3 ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).

Позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» протягом періоду з 07.10.2013 року по 14.04.2021 року здійснював постачання теплової енергії на користь відповідача фізичної особи ОСОБА_1 без договору на таке постачання. Опалення нежитлового приміщення відповідача у житловому будинку АДРЕСА_1 здійснюється через внутрішньо будинкову систему опалення, а отже, відповідач фактично весь час отримував теплову енергію без укладення відповідного договору. Вказаний факт підтверджується Актом теплової інспекції АТ «Криворізька теплоцентраль» №567 від 8 серпня 2020 року, відповідно до якого встановлено факт самовільного втручання в діючу систему теплопостачання, яке призводить до порушення теплового балансу будинку. Відповідача зобов`язано відновити систему центрального опалення згідно проекту житлового будинку до 23.12.2020 року та запропоновано заключити договір купівлі-продажу теплової енергії з АТ «Криворізька теплоцентраль».

У зв`язку із тим, що відповідач не проявляв власної ініціативи на укладення договору, 10 травня 2021 року позивач звернувся до відповідача з листом за вих. №141330 з проханням укласти договір купівлі-продажу теплової енергії, як власнику приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Лист направлено на адресу АДРЕСА_3 . Відповідач, ознайомившись із пропозицією щодо укладення договору відмовив у підписанні Договору та зазначив, що ним вже укладено договір на постачання теплової енергії з КПТМ «Криворіжтепломережа».

Таким чином, позивач протягом періоду з 07.10.2013 року по 14.04.2021 року здійснював постачання теплової енергії на користь відповідача без договору на таке постачання, у зв`язку з чим за вказаний період виникла заборгованість у розмірі 48529,13 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою від 22.02.2022 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Стороною відповідача надано відзив на позовну заяву, згідно якого просять у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки доводи позивача є необґрунтованими та безпідставними. Крім того, просили закрити провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, зважаючи на те, що спір виник між суб`єктами господарювання з приводу укладання договору на теплову енергію.

Відповідно до відповіді на відзив, позивач зазначає, що факт наявності у відповідача статусу фізичної особи-підприємця не є доказом того, що він використовує об`єкти власності для здійснення господарської діяльності. Більш того, відповідачем не надано жодних доказів, які підтвердили б факт ведення діяльності ним як ФОП з використанням спірного нежитлового приміщення. Позивач переконаний, що аргументи відповідача, викладені у його відзиві на позовну заяву є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу суду, тому позивач наполягає на задоволенні своїх позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач у запереченні на відповідь на відзив зазначає, що твердження позивача про те, що відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт ведення ним діяльності як ФОП з використанням спірного нежитлового приміщення, не відповідає дійсності. Оскільки, до відповіді на відзив самим позивачем надано Акт №567 від 08.12.2020 року, яким підтверджується, що відповідач використовує нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 не для житла та побутових потреб, а у комерційних цілях для розміщення магазину, адже другий примірник цього акту «вручений продавцю магазина», оскільки «споживача на місці не було». Тобто, у грудні 2020 року позивачу було відомо, що дане нежитлове приміщення використовується його власником виключно для підприємницької діяльності. Крім того, у відповіді на відзив позивач підтверджує, що здійснював нарахування плати за поставлену теплову енергію за підвищеним тарифом «інші споживачі». Даний тариф застосовується позивачем для категорій не побутових споживачів для юридичних осіб і фізичних осіб підприємців. Більш того, до відзиву на позовну заяву відповідачкою було надано виписку з ЄДРЮО та ФОП ОСОБА_1 , договір позички нежитлового приміщення від 01.12.2020 року, декларація про розміщення об`єкта бізнесу від 22.09.2005 року №18609, ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , посвідчення форми №20-ОПП від 16.12.2020 року податковому органу про об`єкти оподаткування. У всіх цих документах фігурує спірне нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 .

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, доходить до висновку, що провадження у цивільній справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Так, з письмових матеріалів справи встановлено, що нежитлове приміщення АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.12.2005 року та було зареєстровано в реєстрі прав на нерухоме майно 19.12.2005 року (а.с. 19,67).

За змістом статті 19 ЦПК України, під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 19 цього Кодексу визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із частиною другою статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом частин першої - третьої статті 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір - господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства); по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа).

Отже, виходячи з вищезазначених положень закону, місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, а отже розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання, перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд, відповідно до нормативів норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги.

Згідно ч.1 ст.128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 Господарського кодексу України.

Отже, з аналізу наведених норм закону випливає, що спори за участю суб`єктів підприємницької діяльності, підвідомчі господарським судам.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 68).

Відповідно до декларації про розміщення об`єкта бізнесу від 22.09.2005 року №18609 ОСОБА_1 здійснює свою підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_4 , а саме за вказаною адресою знаходиться магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який займається роздрібною торгівлею продовольчими товарами, у т.ч. алкогольними та тютюновими виробами (а.с. 75, 76, 77).

Інформація про здійснення господарської діяльності за адресою, що виникла заборгованість, стала відома суду лише після надання відзиву відповідачем, тобто уже після відкриття провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Частиною другою статті 55 ГК України визначено, що суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Оскільки судом встановлено, що позивачем пред`явлено позов до фізичної-особи підприємця щодо стягнення заборгованості за постачання теплової енергії до приміщення у якому здійснювалась господарська діяльність, справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а тому суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 255, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за безпідставно набуту теплову енергію закрити.

Роз`яснити позивачу, що заявлений позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та за предметною підсудністю відноситься до Господарського суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: В. Є. Сільченко