головуючий у суді І інстанції Остапчук Т.В.
провадження № 22-ц/824/1586/2022
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2021 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення, з урахуванням уточнених позовних вимог, заборгованості у розмірі 642 324 грн 71 коп. за договором поставки від 20 серпня 2015 року №378, посилаючись на невиконання останнім договірних зобов`язань щодо оплати виконаних робіт.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2021 року позов ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київський суднобудівний- судноремонтний завод» заборгованість у розмірі 642 324 грн 71 коп. та судовий збір у розмірі 9 634 грн 88 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не виконано належним чином зобов`язання щодо оплати виконаних робіт за договором від 20 серпня 2015 року № 378 та додатковими угодами до нього, тому наявні правові підстави для стягнення заборгованості за виконані роботи у розмірі 207 645 грн 57 коп., пені у розмірі 64 466 грн 83 коп. та 3% річних у розмірі 6 121 грн 31 коп. за порушення грошового зобов`язання, а також застосування відповідальності, передбаченої п. 5.4 договору, у вигляді оплати за використання зайнятого плавзасобом стапельного місця у розмірі 364 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи; визнано встановленими обставини, що мають значення для справи, без їх належного доведення; викладені в оскаржуваному рішенні висновки, які не відповідають обставинам справи; порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а саме судом першої інстанції було порушено:

статті 27, 28, 31 ЦПК України, статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідач вказує, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 січня 2014 року у справі № 757/8426/13-ц його визнано таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , та знято з реєстрації за вказаною адресою. Внаслідок цього відповідач не проживає та не отримує кореспонденцію за адресою, вказаною позивачем у позовній заяві. На момент відкриття Печерським районним судом міста Києва цієї справи, відповідач проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Про цю обставину, відповідач повідомив суд першої інстанції письмовими запереченнями проти позовної заяви, поданими суду першої інстанції у 2017 році. Отже, ця справа прийнята судом першої інстанції до свого провадження з грубим порушенням правил підсудності, встановлених статтями 27, 28 ЦПК України;

частину 3 статті 188 ЦПК України. Ухвалою суду першої інстанції від 08 червня 2017 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 757/22292/17-ц з цивільною справою № 757/23203/16-ц, яка вже була розглянута по суті. Внаслідок таких незаконних дій, було порушене право відповідача на перегляд заочного рішення Печерського районного суду міста Києва 29 березня 2017 року № 757/23203/16-ц в установленому порядку, а також на спростування позовних вимог у справі № 757/22292/17-ц, які позивач обґрунтовував саме вказаним заочним рішенням;

статтю 190 ЦПК України. Судом не було направлено відповідачу копії уточненої позовної заяви з копіями доданих до неї документів, а також не направлялися повістки та копії процесуальних документів за вказаною відповідачем адресою: АДРЕСА_2 ;

статтю 844 ЦК України. В матеріалах справи відсутні затверджений сторонами твердий кошторис виконання робіт за договором підряду № 378 від 20 серпня 2015 року та погоджені сторонами зміни до твердого кошторису на виконання робіт за цим договором підряду, вказані документи судом першої інстанції не досліджувались. Крім того, не було досліджено розміру оплати, яку здійснив відповідач за договором підряду № 378 від 20 серпня 2015 року. Внаслідок цього, суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача суму перевищення твердого кошторису на виконання робіт за договором підряду, а також заборгованість, розмір якої нічим не обґрунтований;

статей 526, 530, 629 ЦК України та статтю 60 ЦПК України. З огляду на те, що відповідно до умов договору сторонами були підписані три акта виконаних робіт про те, що «роботи згідно з додаткової угоди № 2 до договору № 378 від 20 серпня 2015 року виконані в повному обсязі та якісно»: акт № 18.16 від 04 квітня 2016 року; акт № 19.16 від 04 квітня 2016 року; акт № 20.16 від 04 квітня 2016 року. До сьогоднішнього дня роботи за договором у сумі 187 743 грн 60 грн. та роботи за додатковою угодою № 1 у сумі 14 396 грн 61 грн. не оформлені відповідними актами виконаних робіт, що мають бути підписаними уповноваженими представниками сторін в порядку пункту 6.6 договору. Внаслідок цього, згідно з умовами пункту 3.1 договору та додатку №2 до договору «Календарний графік фінансування ремонту дебаркадеру №0-0061» строк оплати вказаних вище робіт, які не оформлені відповідними актами виконання робіт, є таким, що не настав. Висновок суду першої інстанції про те, що граничний строк сплати грошових коштів закінчився 11 квітня 2016 року, суперечить матеріалам справи і фактично є припущенням;

статей 526, 530, 629 ЦК України, статей 60, 263 ЦПК України, з огляду на те, що ніякої затримки виконання робіт за договором з вини відповідача не було, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач несвоєчасно підписав акти дефектування або акти виконаних робіт, або того, що відповідач не прийняв рішення щодо ремонтних робіт згідно з актами дефектування, або, що відповідач здійснив несвоєчасну оплату вартості робіт згідно з додатку № 2 «Календарний графік фінансування», відсутні підстави для застосування положень п. 5.4. договору. Внаслідок чого, суд першої інстанції безпідставно стягнув вартість використання зайнятого плавзасобом стапельного місця у розмірі 364 000 грн.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву па апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила таке.

Між фізичною особою ОСОБА_1 (замовник) та ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» (виконавець) укладений договір № 378 від 20 серпня 2015 року (а.с. 6-8 т.1) з додатком №1 «Календарний графік ремонту дебаркадеру №0-0061 (а.с. 9 т.1), додатком №2 «Календарний графік фінансування ремонту дебаркадеру №0-0061 (а.с. 9 зворот т.1), додаток №3 «Прейскурант вартості послуг по відстою плавзасобів з 01.07.2014 року» (а.с. 10 т.1).

До вказаного договору сторонами також було укладено додаткову угоду №1 від 29 лютого 2016 року (а.с. 11 т.1) та додаткову угоду №2 від 29 лютого 2016 року (а.с. 12 т.1).

Зі змісту умов договору № 378 від 20 серпня 2015 року та додатків до нього вбачається, що сторони взяли на себе певні зобов`язання, а саме:

п. 1.1 договору виконавець бере на себе зобов`язання виконати доковий ремонт (надалі - роботи), в обсязі та в строк згідно додатку №1 до цього договору дебаркадеру №0-0061 розмірами: довжиною 25 м, шириною 8 м, що належить замовнику, а також надати послуги по відстою плавзасобу за необхідністю;

п. 2.1. договору вартість робіт на момент підписання договору складає 187 743 грн 60 коп. з ПДВ відповідно до кошторису розрахунку вартості ремонту (додаток №1);

у додатку №1 «Календарний графік ремонту дебаркадеру №0-0061 до договору, сторони визначили та погодили повний перелік робіт з докового ремонту дебаркадеру з необхідною деталізацією по кожній з них, а також їх вартість;

п.4.1.1. договору виконавець зобов`язаний виконати у повному обсязі роботи, вказані у додатку №1, відповідно до вимог діючої на підприємстві інструкції, технічної документації на плавзасіб та вимог ПОС;

п.3.1. договору замовник здійснює оплату вартості робіт на поточний рахунок виконавця відповідно до графіку фінансування (додаток №2)

п.4.3.1. замовник зобов`язаний прийняти та оплатити роботу в порядку та умовах , визначених цим договором.

З огляду на те, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (частина 1 статті 837 ЦК України), апеляційним судом встановлено, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються главою 61 «Підряд» ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 844 ЦК України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

Отже, оскільки у п.1.1., 2.1. договору сторони визначили, що обсяг і вартість робіт на момент підписання договору складає 187 743 грн 60 коп. з ПДВ відповідно до кошторису розрахунку вартості ремонту і таким кошторисом є додаток №1, а у додатку №1 сторони визначили та погодили повний перелік робіт з докового ремонту дебаркадеру з необхідною деталізацією по кожній з них, а також їх вартість (а.с. 9 т. 1), колегія апеляційного суду відхиляє доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутній та судом першої інстанції не досліджувався, затверджений сторонами твердий кошторис виконання робіт за договором.

Також, зі змісту умов договору № 378 від 20 серпня 2015 року та додатків до нього вбачається, що сторони договору підряду на момент його укладення передбачили можливість зміни кошторису як в частині переліку робіт так і в частині їх вартості, оскільки погодили можливість виконання робіт, потреба в яких виникла після підписання цього договору (п. 1.2), та можливість зміни вартості робіт (п.2.2., 2.3).

Сторони договору підряду також визначили порядок дій у разі зміни кошторису та встановили, що зміна вартості робіт оформляється шляхом укладання додаткових робіт до цього договору (п. 2.3., 3.2.), а роботи, потреба в яких виникла після підписання цього договору, підлягають узгодженню з замовником з наступним оформленням письмових додаткових угод, які після їх підписання стають невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2.).

До вказаного договору сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 29 лютого 2016 року. Відповідно до умов п.1,3 якої, виконавець має виконати додаткові послуги (надалі роботи) не передбачені договором підряду, а замовник прийняти та оплатити їх. Загальна вартість додаткових робіт, з урахуванням вартості анульованих робіт, за цією додатковою угодою складає - 14 396 грн 61 коп. з ПДВ (а.с. 11).

До вказаного договору сторонами також було укладено додаткову угоду №2 від 29 лютого 2016 року. Відповідно до умов п.1,3 якої, виконавець має виконати додаткові послуги (надалі роботи) не передбачені договором підряду, а замовник прийняти та оплатити їх. Загальна вартість додаткових робіт за цією додатковою угодою складає - 93 005 грн 36 коп. з ПДВ (а.с. 12 т. 1).

Колегія апеляційного суду вважає, що сторони договору підряду на підставі п. 1.2, 2.2., 2.3 погодили перелік додаткових робіт та їх вартість, оформили збільшення кошторису шляхом укладання додаткових угод до договору підряду.

З огляду на це, колегія апеляційного суду відхиляє доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні та судом першої інстанції не досліджувалися погоджені сторонами зміни до твердого кошторису на виконання робіт за цим договором, а також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції стягнув з відповідача суму перевищення твердого кошторису на виконання робіт за договором підряду.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Зі змісту п. 4.3.9., 4.3.10 договору підряду вбачається, що замовник має підписати акти виконаних робіт протягом трьох днів з дати вручення. Якщо протягом п`яти календарних днів від замовника не надходить мотивованої відмови, зауваження або рекламації стосовно якості та обсягів робіт, наведених в акті, він вважається таким, що прийнятий до оплати без зауважень.

Виконавець, позивач свої зобов`язання за договором підряду з додатками та додатковими угодами до нього виконав повністю, виконав роботи погоджені сторонами на загальну суму 295 145 грн 57 коп., що підтверджується:

актом № 18.16 від 04 квітня 2016 року, де вказано, що виконавець та замовник склали цей акт про те, що роботи згідно з додатковою угодою №2 до договору №378 від 20 серпня 2015 року виконані у повному обсязі та якісно. Загальна вартість виконаних робіт з ПДВ становить 187 743 грн 60 коп. Претензій стосовно виконання робіт сторони одна до одної не мають. виконані роботи виконавець здав, а замовник прийняв (а.с. 13 т. 1).

актом № 19.16 від 04 квітня 2016 року, де вказано, що виконавець та замовник склали цей акт про те, що роботи згідно з додатковою угодою №2 до договору №378 від 20 серпня 2015 року виконані у повному обсязі та якісно. Загальна вартість виконаних робіт з ПДВ становить 14 396 грн 61 коп. Претензій стосовно виконання робіт сторони одна до одної не мають. виконані роботи виконавець здав, а замовник прийняв (а.с. 14 т. 1).

актом № 20.16 від 04 квітня 2016 року, де вказано, що виконавець та замовник склали цей акт про те, що роботи згідно з додатковою угодою №2 до договору №378 від 20 серпня 2015 року виконані у повному обсязі та якісно. Загальна вартість виконаних робіт з ПДВ становить 93 005 грн 36 коп. Претензій стосовно виконання робіт сторони одна до одної не мають. виконані роботи виконавець здав, а замовник прийняв (а.с. 15 т. 1).

Колегія апеляційного суду вважає, що відповідач, підписавши вказані акти та за відсутності зауважень стосовно якості та обсягів робіт, наведених в акті, погодив як перелік виконаних робіт, їх якість та їх вартість. Доказів про те, що до сьогоднішнього дня роботи за договором у сумі 187 743 грн 60 грн. та роботи за додатковою угодою № 1 у сумі 14 396 грн 61 грн не оформлені відповідними актами виконаних робіт, - відповідачем не надано.

З огляду на вищевказане, зазначення у вказаних трьох актах виконаних робіт однієї підстави їх складання, є на думку апеляційного суду, опискою.

Відповідно до частини 1 статті 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Умовами договору підряду та додатку №2 до нього передбачена попередня оплата виконаних окремих етапів роботи у розмірі 60 % від суми договору протягом п`яти робочих днів після підписання договору.

Та протягом п`яти робочих днів після підписання сторонами акту виконаних робіт до спуска судна на воду підлягає оплаті 40% від суми договору.

Отже, строк сплати грошових коштів за виконані роботи за договором підряду у розмірі 60% від суми договору настав 28 серпня 2015 року, а строк оплати грошових коштів у розмірі 40 % - 11 квітня 2016 року.

Умовами п. 4 додаткової угоди №1 від 29 лютого 2016 року була передбачена попередня оплата виконаних окремих етапів роботи у розмірі 60 % від суми додаткової угоди протягом п`яти робочих днів після її підписання, та протягом п`яти робочих днів після підписання сторонами акту виконаних робіт до спуска судна на воду підлягає оплаті 40% від суми додаткової угоди, що відповідно є - 07 березня 2016 року та 11 квітня 2016 року.

Умовами п. 4 додаткової угоди №2 від 29 лютого 2016 року була передбачена попередня оплата виконаних окремих етапів роботи у розмірі 50 % від суми додаткової угоди протягом п`яти робочих днів після її підписання, та протягом п`яти робочих днів після підписання сторонами акту виконаних робіт до спуска судна на воду підлягає оплаті 50% від суми додаткової угоди, що відповідно є - 07 березня 2016 року та 11 квітня 2016 року.

З огляду на це, колегія апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що строк оплати вказаних вище робіт, які не оформлені відповідними актами виконання робіт, є таким, що не настав.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач, звертаючись до суду, вказував, що отримав від відповідача в оплату виконаних робіт грошові кошти у розмірі 87 500 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за договором підряду та додатковими угодами до нього, - у розмірі більшому ніж це зазначено позивачем у розрахунках заборгованості.

Ухвалюючи судове рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Так приписами частин 1-4 статті 12, частин 1,6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач, звертаючись з заявою про перегляд заочного рішення у справі № 757/23203/16-ц (заява від 13 квітня 2017 року а.с. 60 т. 1) та заперечуючи проти позову у справі № 757/22292/17-ц (заперечення б/н від 17 червня 2017 року а.с. 105 т. 1), а також звертаючись з апеляційною скаргою у вересні 2021 року, вказував, що судом першої інстанції не було досліджено розмір оплати, яку здійснив відповідач за цим договором підряду.

Разом з тим, докази на підтвердження оплати за виконані роботи до вказаних заяв не було додано, також їх було не додано до апеляційної скарги, а клопотання про їх витребування у зв`язку з неможливістю їх надати, останнім також не заявлялося.

Розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, - відповідачем не наданий.

З огляду на це, розмір заборгованості за виконані позивачем за договором підряду та додатковими угодами до нього доведений належними та допустимими доказами, відповідачем не спростований та становить 207 645 грн 57 коп. (295 145 грн 57 коп. - 87 500 грн.).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1,2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом договору 5.2. договору підряду сторони договору визначили, що за несвоєчасну оплату робіт (затримку платежу) замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної відсоткової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, від суми боргу, за кожен день прострочення, а також неустойку у розмірі 0,1% від суми грошового зобов`язання за кожен день затримки платежу.

Оскільки, на момент подання позовної заяви заборгованість за виконані роботи у розмірі 207 645 грн 57 коп. відповідачем повністю не сплачена, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 64 466 грн 83 коп. за період з 12 квітня 2016 року по 10 квітня 2017 року .

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, на момент подання позовної заяви заборгованість за виконані роботи у розмірі 207 645 грн 57 коп. відповідачем повністю не сплачена, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6 212 грн 31 коп. за період з 12 квітня 2016 року по 10 квітня 2017 року .

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду встановила, що відповідач належним не виконував взятих на себе зобов`язань за договором підряду та додатковими угодами до нього, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 278 324 грн 71 коп., в тому числі: заборгованість за договором підряду № 378 від 20 серпня 2015 року у розмірі 207 645 грн 57 коп., пеня у розмірі 64 466 грн 83 коп. та 3% річних у розмірі 6 212 грн 31 коп. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2021 року в цій частині ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Разом з тим, колегія апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволенню позовних вимог про стягнення з відповідача вартості використання зайнятого плавзасобом стапельного місця у розмірі 1 000 грн з ПДВ за кожну добу за період з 12 квітня 2016 року по 10 квітня 2017 року у розмірі 364 000 грн з огляду на таке.

Відповідно до умов п. 5.4. договору підряду сторони визначили, що у разі затримки виконання робіт з вини замовника (несвоєчасне підписання актів дефектування та актів виконаних робіт, не прийняття рішення щодо ремонтних робіт згідно з актами дефектування та несвоєчасна оплата вартості робіт згідно з додатком № 2 «Календарний графік фінансування»), замовник оплачує виконавцю використання зайнятого плавзасобом стапельного місця в розмірі 1000 грн з ПДВ за кожну добу.

Зі змісту вказаного пункту договору вбачається, що відповідальність встановлена за затримку виконання робіт, а виконання робіт розпочалося після укладання договору 20 серпня 2015 року та закінчилося підписанням актів виконаних робіт № 18.16, №19.16., №20.16 від 04 квітня 2016 року.

Отже, колегія апеляційного суду встановила, що правові підстави для застосування відповідальності у розмірі 364 000 грн, передбаченої п. 5.4. договору підряду, після виконання робіт за вказаний позивачем період з 12 квітня 2016 року по 10 квітня 2017 року, - відсутні.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 цієї статті).

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в цій частині підлягає задоволенню, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2021 року в частині задоволених позовних вимог у розмірі 364 000 грн - змінити, в позовних вимогах про стягнення з відповідача вартості використання зайнятого плавзасобом стапельного місця у розмірі 1 000 грн з ПДВ за кожну добу за період з 12 квітня 2016 року по 10 квітня 2017 року у розмірі 364 000 грн, - слід відмовити.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то колегія апеляційного суду враховує таке.

17 травня 2016 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за виконані докові роботи по ремонту дебаркадера у розмірі 207 645 грн 57 коп. за договором №378 від 20 серпня 2015 року та додатковими угодами №№1,2 від 29 лютого 2016 року до нього.

Заочним рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 березня 2017 року у справі №757/23203/16-ц позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 207 645 грн 57 коп., розподілено судові витрати (а.с. 50 т. 1).

13 квітня 2017 року відповідач звернувся до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення (а.с. 58-60 т. 1) та ухвалою Печерського районного суду від 17 травня 2017 року у справі №757/23203/16-ц заява відповідача про перегляд заочного рішення задоволена, скасовано заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 березня 2017 року у справі №757/23203/16-ц (а.с. 70 т. 1).

19 квітня 2017 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення пені у розмірі 64 466 грн 83 коп. та 3% річних у розмірі 6 121 грн 31 коп. за порушення грошового зобов`язання, а саме не сплати заборгованості за виконані докові роботи по ремонту дебаркадера у розмірі 207 645 грн 57 коп. за договором №378 від 20 серпня 2015 року та додатковими угодами №№1,2 від 29 лютого 2016 року до нього, а також застосування відповідальності, передбаченої п. 5.4 договору, у вигляді оплати за використання зайнятого плавзасобом стапельного місця у розмірі 364 000 грн (а.с. 80-113 т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 04 травня 2017 року відкрито провадження у справі № 757/22292/17-ц та справу призначено в судове засідання.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 08 червня 2017 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 757/22292/17-ц за позовом ПАТ «Київський суднобудівельний-судноремонтний завод» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором підряду №378 від 20 серпня 2015 року з цивільною справою № 757/23203/16-ц за позовом ПАТ «Київський суднобудівельний-судноремонтний завод» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором. Присвоєно номер № 757/23203/16-ц (а.с. 111 т. 1 ).

Відповідно до статті 126 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент вчинення процесуальної дії 08 червня 2017 року) суддя під час відкриття провадження у справі, підготовки справи до судового розгляду або суд під час її розгляду мають право постановити ухвалу про об`єднання в одне провадження кількох однорідних позовних вимог за позовами одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача чи до різних відповідачів або за позовом різних позивачів до одного й того самого відповідача. Залежно від обставин справи суддя чи суд мають право постановити ухвалу про роз`єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог у самостійні провадження, якщо їх спільний розгляд ускладнює вирішення справи.

З огляду на вказане, колегія апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено положення частини 3 статті 188 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) при об`єднанні в одне провадження вказаних вище справ ухвалою від 08 червня 2017 року та застосовує позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, викладену у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012.

Враховуючи, що заяву про перегляд заочного рішення судом першої інстанції задоволено, проте справу не призначено до розгляду, з підстав, передбачених пунктом 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ПК України та частинами 11,12 статті 33 ЦПК України справу розподілено на інший склад суду та ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 червня 2018 року ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та призначено у судове засідання (а.с. 146-147 т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 лютого 2019 року ухвалено розглядати справу № 757/23203/16-ц за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 04 квітня 2019 року (а.с. 162 т. 1).

В підготовчому засіданні 04 квітня 2019 року оголошено перерву на 06 червня 2019 року (а.с. 171 т. 1) та на 23 липня 2019 року.

До проведення підготовчого засідання, позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог №116/41 від 11 липня 2019 року, де позивач уточнивши позовні вимоги просить стягнути з відповідача заборгованість за виконані роботи за договором від 20 серпня 2015 року № 378 та додатковими угодами до нього у розмірі 207 645 грн 57 коп., пеню у розмірі 64 466 грн 83 коп. та 3% річних у розмірі 6 121 грн 31 коп. за порушення грошового зобов`язання, а також застосувати відповідальність, передбачену п. 5.4 договору, у вигляді оплати за використання зайнятого плавзасобом стапельного місця у розмірі 364 000 грн (а.с. 182-184 т. 1).

До заяви про уточнення позовних вимог №116/41 від 11 липня 2019 року позивачем додано докази направлення вказаної заяви та додатків до неї відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , та за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 185, 186 т. 1), а також докази сплати судового збору у розмірі 6 520 грн 19 коп. (а.с. 79 т. 1).

Відповідно до п. 2 частини 2 статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі (частина 3 цієї статті).

У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду (частина 5 цієї статті).

Враховуючи, що розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, а позивач до закінчення підготовчого засідання подав письмову заяву про уточнення позовних вимог та надав до суду докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів відповідачу, колегія апеляційного суду вважає, що порядок передбачений статтею 49 ЦПК України позивачем дотриманий, а доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення підсудності на неналежного повідомлення відповідача про судовий розгляд цієї справи, колегія апеляційного суду встановила таке.

Відповідно до статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Колегія апеляційного суду встановила, що при розгляді справи судом першої інстанції відповідач, звертаючись з заявою про перегляд заочного рішення у справі № 757/23203/16-ц (заява від 13 квітня 2017 року а.с. 60 т. 1) та заперечуючи проти позову у справі № 757/22292/17-ц (заперечення б/н від 17 червня 2017 року а.с. 105 т. 1), взагалі не заявляв про непідсудність цієї справи Печерському районному суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повідомив суд першої інстанції про те, що не проживає та не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та повідомив про нову адресу проживання: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження зняття його з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та реєстрації відповідача на новою адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 січня 2014 року у справі № 757/8426/13-ц яким відповідача визнано таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , та його знято з реєстрації за вказаною адресою, було додано відповідачем лише до апеляційної скарги, тому суду першої інстанції про наявність вказаного рішення не було відомо.

Доказів виконання вказаного судового рішення та зняття відповідача органами реєстрації з реєстрації за вказаною вище адресою, останнім до суду як першої так і апеляційної інстанції не надано.

Разом з тим в матеріалах справи на запити суду першої інстанції відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в місті Києві надано дві довідки відповідно від 15 червня 2016 року (а.с. 22 т. 1) та від 25 квітня 2017 року (а.с. 95 т. 1) про те, що станом на 11 січня 2013 року відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на це, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено правила територіальної юрисдикції (підсудності) не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, колегією апеляційного суду встановлено, що після об`єднання в одне провадження двох судових справ, у справі призначалося судові засідання на 04 квітня 2019 року, 23 липня 2017 року, 10 жовтня 2019 року, 10 грудня 2019 року, 19 лютого 2020 року, 08 квітня 2020 року, 04 червня 2020 року, 03 липня 2020 року, 31 липня 2020 року, 30 вересня 2020 року, 03 листопада 2020 року, 01 грудня 2020 року, 14 грудня 2020 року, 04 лютого 2021 року, 17 лютого 2021 року, 17 травня 2021 року, 17 червня 2021 року, 29 червня 2021 року, 16 липня 2021 року.

Судові повістки про виклик до суду направлялися судом першої інстанції відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві: АДРЕСА_1 .

Після повідомлення відповідачем нової адреси для листування, судові повістки про виклик до суду направлялися судом першої інстанції відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи між відповідачем та адвокатом Зарубіним О.О. укладений договір про надання адвокатських послуг від 07 квітня 2017 року, який діє до ухвалення остаточного рішення у справі (а.с. 188 т. 1) та останнім виданий ордер на представництво відповідача у судах всіх інстанції від 22 липня 2019 року (а.с. 189 т. 1).

Після вступу у справу представника відповідача - адвоката Зарубіна О.О. судові повістки про виклик до суду додатково направлялися судом першої інстанції за двома адресами представника відповідача.

Розгляд справи відкладався 14 разів на підставі заяв відповідача або його представника (а.с. 167, 187, 197, 213, 216, 236, 245, 246 т. 1, а.с. 21, 25, 31а, 45, 48, 62 т.2).

Відповідач та його представник в судові засіданні ні разу не з`явилися.

З огляду на вказане, відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції порушено вимоги статті 128 ЦПК України, та відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Щодо судових витрат, то колегія апеляційного суду враховує таке.

Відповідно до частин 1,13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Так, позивачем при зверненні до суду першої інстанції сплачено судовий збір на загальну суму 9 634 грн 88 коп., при зверненні до суду апеляційної інстанції - 4 672 грн 10 коп. та не доплачено судовий збір у розмірі 9 780 грн 30 коп.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні із частковим задоволенням позовних вимог (враховуючи розмір задоволених позовних вимог: 278 324 грн 71 коп. х 100% : 642 324 грн 71 коп. ціни позову = 43,33 %), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить:

4 174 грн 79 коп. за подання позовної заяви (43,33 % х 9 634 грн 88 коп. 100% = 4 174 грн 79 коп.);

2 024 грн 40 коп. за подання апеляційної скарги (43,33 % х 4672 грн 10 коп. 100% = 2 024 грн 40 коп.).

Сума недоплаченого позивачем судового збору підлягає достягненyю із сторін на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить:

4 237 грн 80 коп. з ОСОБА_1 на користь держави (43,33 % від недосплаченого судового збору у розмірі 9 780 грн 30 коп.);

5 542 грн 50 коп. з ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» (56,67 % від недосплаченого судового збору у розмірі 9 780 грн 30 коп.).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються»

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа: «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2021 року задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2021 року змінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції:

Позов Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» всього 278 324 грн 71 коп., в тому числі: заборгованість за договором підряду № 378 від 20 серпня 2015 року у розмірі 207 645 грн 57 коп., пеню у розмірі 64 466 грн 83 коп. та 3% річних у розмірі 6 212 грн 31 коп. В інших позовних вимогах відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 4 174 грн 79 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» на користь судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 024 грн 40 коп.

Достягнути у дохід бюджету з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 237 грн 80 коп.

Достягнути з Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5 542 грн 50 коп.

Інформація про боржника: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Інформація про стягувача: Публічне акціонерне товариство «Київський суднобудівний-судноремонтний завод», , юридична адреса: вул. Набережно-Лугова, 8, м. Київ, 04071.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська