КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 368/1140/20

Апеляційне провадження 22-ц/824/739/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Немировської О.В., Ящук Т.І.

при секретарі: Гойденко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 12 серпня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кириченка В.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

у жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя будинок АДРЕСА_1 ; визнати за нею та за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинку, з позбавленням відповідача права власності на цілу частку.

В обґрунтування позову зазначала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , у період з 28.05.1983 по 12.12.2017.

Заочним рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 12.12.2017 шлюб розірвано.

У період перебування у шлюбі ними придбано за договором купівлі - продажу від 04.12.1991 житловий будинок АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку 93,5 кв м, житлова площа 48,9 кв м, житловий будинок літ. «А» з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, рік забудова 1985, складова частина об`єкта нерухомого майна: гараж літ. «Б», сарай літ. «В», погріб з шийкою, В/пг, сарай літ. «Г», колодязь питний № 1, вимощення № 2, огорожа з воротами та хвірткою № 3 - № 5.

Право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстровано за відповідачем 23.12.2015.

Спірний будинок є спільним майном подружжя, проте вони після припинення шлюбу не можуть дійти згоди щодо його поділу.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 12.08.2021 позов задоволено частково. Визнано право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя на цей будинок.

Не погоджуючись з даними рішеннями суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не враховано, що наявність судового рішення про розірвання шлюбу, не підтверджує часу, з якого сторони перебували у шлюбі. Позивачка ж не надала доказів, зокрема, свідоцтва про реєстрацію шлюбу, для підтвердження періоду, з якого вони перебували у шлюбі. Відтак суд не встановив факт придбання сторонами спірного будинку у період шлюбу. Крім того, не все майно, набуте подружжям під час шлюбу можна вважати їхньою спільною власністю. Позивачка не довела, що спірний будинок є тим самим будинком, який придбаний за договором купівлі продажу від 04.12.1991, оскільки у договорі не вказано адресу будинку та відомості щодо площі будинку у договорі та у відомостях про реєстрацію будинку у реєстрі речових прав різні.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає, задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 28.05.1983 по 12.12.2017.

Заочним рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 12.12.2017 шлюб розірвано.

У період перебування у шлюбі сторони набули нерухоме майно, яке придбане на ім`я відповідача за договором купівлі - продажу будинку від 04.12.1991, а саме, житловий будинок АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку 93,5 кв м, житлова площа 48,9 кв м, житловий будинок літ. «А» з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, рік забудови 1985, складова частина об`єкта нерухомого майна: гараж літ. «Б», сарай літ. «В», погріб з шийкою, В/пг, сарай літ. «Г», колодязь питний № 1. вимощення № 2, огорожа з воротами та хвірткою № 3 - № 5.

Право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстровано за відповідачем 23.12.2015, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек (інформаційна довідка № 229151930).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що будинок АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, який був чинним на час придбання спірного будинку майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 2 цієї статті право спільної сумісної власності подружжя на майно придбане за час шлюбу презюмується.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно положень ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При вирішенні питань про поділ спільного майна подружжя суд виходить з правил щодо презумпції спільної сумісної власності подружжя на майно придбане за час шлюбу.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення до суду з таким позовом.

У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності.

За обставинами справи встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 придбано у період перебування сторін у шлюбі.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не надала доказів про те, з якого часу сторони перебувають у шлюбі суперечать матеріалам справи. Так з рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 12.12.2017 у справі про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між сторонами був зареєстрований 28.05.1983 (а.с.7). Будь - яких доказів на спростування цих обставин відповідачем не надано, та фактично останній і не заперечує ці обставини, а лише посилається на те, що позивачкою не надано копію свідоцтва про шлюб.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення про розірвання шлюбу, в якому зазначено період з якого сторони перебувають шлюбі є належним доказом на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві щодо набуття спірного майна шлюбі.

Спірний будинок придбано за договором купівлі - продажу будинку від 04.12.1991.

Доводи апеляційної скарги про те, що будинок, придбаний 04.12.1991 та будинок, який є предметом спору у даній справі це різні об`єкти нерухомості доказами не підтверджені.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач на підтвердження доводів про те, що спірний будинок та будинок, придбаний у шлюбі є різними об`єктами нерухомості мав надати докази придбання ним іншого будинку, крім спірного тощо, проте таких доказів не надано.

Відтак суд першої інстанції правильно встановив, що спірний будинок, який придбано сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбі підлягає поділу шляхом визначення ідеальних часток подружжя в цьому майні.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 12 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 14.02.2022.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук