Справа №718/927/22
Провадження №2/718/253/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2022 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючої судді Масюк Л.О., секретаря Бужак О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Кіцмань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 07.07.2008 року в приміщенні Оршовецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області в кабінеті сільського голови відповідач ОСОБА_3 наніс позивачу два удари кулаком в обличчя і груди, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в склеру лівого ока, які, згідно акту судово-медичного обстеження № 269 від 08.07.2008 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Посилається на те, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивач звернулась до Кіцманського РВ УМВС України в Чернівецькій області.

Слідчим відділом Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецької області здійснювалось досудове розслідування за кримінальним провадженням, яке внесено 06.12.2012 р. до ЄРДР за №0000068, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Зазначає, що позивачка ОСОБА_4 визнана потерпілою в даному кримінальному провадженні.

06.06.2017 року начальником СВ Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000068 від 06.12.2012 р. за ч. 1 ст. 125 КК України.

Також посилається на те, що в подальшому за фактом того самого діяння відкрито інше кримінальне провадження, відтак здійснювалось досудове розслідування за кримінальним провадженням, яке внесено 28.01.2020 р. до ЄРДР за №0000042, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Постановою слідчого СВ Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області від 03.03.2020 р. зазначене кримінальне провадження закрите на підставі п.9-1 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки існує не скасована постанова слідчого від 06.06.2017 р. про закриття кримінального провадження за даним фактом з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Крім цього, зазначає, що з відповіді прокуратури Чернівецької області № 04/212-3215-13 від 10.09.2020 р. слідує, що 03.03.2020 р. СВ Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області кримінальне провадження №0000042 від 28.01.2020 р. за ч. 1 ст. 125 КК України з приводу спричинення відповідачем тілесних ушкоджень позивачу закрито на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

17.08.2021 року позивач звернулась до суду з скаргою на постанову про закриття кримінального провадження від 03.03.2020 року.

Ухвалою слідчого судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.09.2021 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 23.09.2021 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.09.2021 року без змін.

Крім цього, посилається на те, що матеріалами кримінальних проваджень встановлено, що відповідач ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується актом судово-медичного обстеження №269 від 08.07.2008 р. та поясненням ОСОБА_5 .

Вказує, що наслідкиом спричинених відповідачем їй тілесних ушкоджень є погіршення зору, що підтверджуються також консультативними висновками спеціаліста (окуліста), консультативним заключенням від 11.02.2015 р., епікризом з історії хвороби від 05.05.2017 р. № 7252/946, виписним епікризом від 09.11.2018 р., виписним епікризом від 10.03.2020 р., направленням на консультацію до окуліста ОКП від 27.02.2020 р. № 87, внаслідок відновлення якого вона має постійні витрати та потребу у проведенні операції, проте, коштів для операції у неї відсутні.

Внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, позивач понесла витрати на придбання медичних препаратів та отриманням медичної допомоги, витрати на дорогу, що позивачу додавало незручностей, а її основний дохід фактично витрачався на лікування.

Зазначає, що після отримання медичної допомоги, вимушена перебувати в стаціонарі 2 рази на рік, також відновлювати здоров`я та провести відповідну для цього операцію, що аналогічно підтверджено наявними в матеріалах справи медичними документами.

Вказує, що загальна сума понесених позивачем матеріальних витрат пов`язаних із лікуванням та допоміжних витрат внаслідок отриманих тілесних ушкоджень складає 50489 грн. 11 копійок.

Крім того, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних її страждань, позивач оцінює спричинену їй моральну шкоду у розмірі 100000 гривень.

Враховуючи наведене, просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані із лікуванням внаслідок отриманих тілесних ушкоджень в розмірі 50489 грн. 11 коп. та завдану їй моральну шкоду в розмірі 100000 гривень.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник, адвокат Вакарчук В.І., позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові та з підстав наведених у відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак скерував на адресу суду відзив на позовну заяву та заяву у якій зазначив, з відповіддю на відзив не погоджується, просить відмовити в задоволенні позову та розглядати справу за його відсутності.

У відзиві зазначає, що за наслідками проведеного досудового розслідування вказаного кримінального провадження, 06.06.2017 року СВ Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.

Крім того, позивач в позовній заяві зазначила про інше кримінальне провадження за тим самим фактом, яке внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000042 від 28.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в якому слідчим СВ Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області від 03.03.2020 року також прийнято рішення про закриття кримінального провадженні, керуючись п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки існує не скасована постанова слідчого від 06.06.2017 про закриття кримінального провадження №0000068.

Позивач зазначила, що постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0000042 від 28.01.2020 року, яка датована 03.03.2020 року, оскаржила до слідчого судді, однак ухвалами Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.09.2021 року та Чернівецького апеляційного суду від 23.09.2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено, а постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 03.03.2020 року не скасовано.

Зазначає, що під час проведення досудового розслідування обох кримінальних провадженнях, жодній особі за вказаним фактом не повідомлено про підозру, в тому числі і йому, ОСОБА_3 .

Вважає, що позивач ОСОБА_1 безпідставно посилається на матеріали кримінальних проваджень, якими, на її думку встановлено, що він, ОСОБА_3 , наніс їй тілесних ушкоджень і як наслідок цього, вона потребувала тривалого лікування та понесла відповідні матеріальні витрати, а також моральні страждання.

Крім того, вказує на те, що факту спричинення ним, ОСОБА_3 , тілесних ушкоджень позивачу ОСОБА_1 не підтверджено належними і допустимими доказами, оскільки позивачем не доведено, що шкоду її здоров`ю завдав саме він, ОСОБА_3 , а тому у нього не виник обов`язок, відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України, доводити відсутність своєї вини у заподіянні позивачу шкоди.

Також відповідач зазначає, що лікарські призначення, фіскальні чеки, медичні довідки та квитки за проїзд громадським транспортом не є доказами того хто заподіяв позивачу тілесних ушкоджень та, відповідно, матеріальну та моральну шкоду.

Враховуючи вищевказане, просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд, заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника, адвоката Вакарчука В.І., дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0000068, внесеного до ЄРДР 07.12.2012 року за правовою кваліфікацією ч.1 ст. 125 КК України, внесено відомості про те, що 08.07.2008 року в приміщенні Оршовецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, ОСОБА_6 побив ОСОБА_1 , 1946 року народження (а.с.7).

Відповідно до акту судово-медичного обстеження №269 Чернівецького обласного бюро СМЕ Кіцманське міжрайонне відділення від 10.07.2008 року у ОСОБА_1 наявний діагноз: крововилив в склеру лівого ока (а.с.8).

Постановою про закриття кримінального провадження слідчого СВ Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області капітана поліції Скрипчук Н.Ю. від 03.03.2020 року, кримінальне провадження №0000042, внесене до ЄРДР 28.01.2020 року за правовою кваліфікацією ч.1 ст. 125 КК України, закрито на підставі п.9-1 ч.1 ст. 284 КПК України, оскільки існує не скасована постанова від 06.06.2017 року про закриття кримінального провадження №0000068 від 06.12.2012 року за цим же фактом у зв`язку з встановленням відсутності ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України. (а.с.9).

У постанові начальника СВ Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області Марочко В.П. від 06.06.2017 року про закриття кримінального провадження №0000068 від 06.12.2012 року, зокрема, зазначено, що, згідно висновків комісійних судово-медичних експертів №081-Д від 13.06.2016 року, було встановлено, що станом на 08.07.2008 року на тілі ОСОБА_1 виявлено ушкодження у вигляді крововиливу у склеру лівого ока. При консультуванні підекспертної у галузевих фахівців (офтальмологів) у останньої встановлена наявність таких нозологічних одиниць як далекозорість обох очей слабкого ступеня, початкова катаракта обох очей, помутніння скловидного тіла лівого ока, ангіосклероз сітківки обох очей. Таким чином, комісія експертів не виключає можливості виникнення крововиливув склеру лівого ока ОСОБА_1 внаслідок спонтанного розриву сітки судини склери лівого ока. (а.с.84-86).

З відповіді прокуратури Чернівецької області № 04/212-3215-13 від 10.09.2020 року на скаргу ОСОБА_1 , вбачається, що 03.03.2020 року СВ Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області кримінальне провадження №0000042 від 28.01.2020 р. за ч. 1 ст. 125 КК України, з приводу спричинення відповідачем тілесних ушкоджень позивачу закрито на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с.10).

Ухвалою слідчого судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.09.2021 року, залишеною без змін ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 23.09.2021 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження №0000042 від 28.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відмовлено (а..с11-13).

Згідно консультативного висновку спеціаліста та виписних епікризів вбачається, що у ОСОБА_1 наявний діагноз хвороби: В/кутова ІІ-А (мед) глаукома ОИ та супутній: початкова катаракта ОС (а.с.16-26).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У статті 11 ЦК України серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків міститься «заподіяння майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі».

Приписами ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів особи, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 1 статті 128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди, відповідно до вимогстатті 1166 ЦК України, покладено на відповідача.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі №753/7281/15-ц від 23 січня 2018 року.

Відповідно до роз`яснень пункту другого постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на викладене, проаналізувавши наведені норми, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення майнової шкоди з відповідача є безпідставними, оскільки кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України відносно відповідача ОСОБА_3 закриті за відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення, а отже відсутній причино-наслідковий зв`язок між діагнозом позивачки та причиною виникнення хвороби.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази наявності вини ОСОБА_3 у спричиненні позивачу ОСОБА_1 матеріальної шкоди, тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За приписами ч.4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає: а) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; б) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; в) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; г) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст.23 ЦК).

З наведених положень можна зробити висновок, що моральна шкода - це фізичні або душевні страждання, завдані фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю (ч. 1 ст.1167 ЦК), якими порушуються її особисті немайнові права або які посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час судового розгляду судом не здобуто доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу ОСОБА_1 сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру саме з боку відповідача ОСОБА_3 ..

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги про спричинення моральної шкоди позивачці ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_3 є необґрунтованими та недоведеними, тому за таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову і в цій частині вимог.

Отже, враховуючи наведені вище обставини у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 05.07.2022 року.

Сторони: позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 .

Суддя Кіцманського

районного суду: Л.О. Масюк