КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6159/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Київської міської ради, треті особи: Київський державний нотаріальний архів, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на квартиру у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа, -

встановив:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до виконавчого комітету Київської міської ради, треті особи: Київський державний нотаріальний архів, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на квартиру у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа, мотивуючи свої вимоги тим, що квартира отримана у власність за договором дарування, посвідченим Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою 15 листопада 2001 року за реєстровим №1с-1062.

01 жовтня 2021 року у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа він звернувся до Київського державного нотаріального архіву, в якому зберігалася нотаріальна справа із заявою про видачу дублікату договору дарування.

Позивач отримав довідку Київського державного нотаріального архіву від 12 жовтня 2021 року в якій повідомлялося, що 27 червня 2020 року у приміщенні Київського державного нотаріального архіву сталася пожежа, внаслідок якої відбулося пошкодження та втрата частини нотаріального фонду Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з 1995 по 2004 роки.

У зв`язку з цим, повідомлялося про неможливість надання дублікату договору дарування.

04 жовтня 2021 року позивач також звернувся до КП КМР «Київське міське Бюро технічної інвентаризації» із запитом щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 , про що отримав інформаційну довідку КВ - 2021 №41490 від 05 жовтня 2021 року про те, що зазначена квартира на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору дарування, та було зазначено, що договір було зареєстровано в БТІ 22 листопада 2001 року за реєстровим №4533.

Відсутність у позивача, як у власника правовстановлюючого документа на квартиру через його втрату, а також неможливість отримання його дублікату у зв`язку із знищенням документів, на підставі яких він може бути виданий, позбавляє можливості реалізувати своє право на володіння, користування та/або розпорядження належним йому майном (квартирою), а тому належним способом захисту прав є звернення до суду з вимогою про визнання права власності на вказану квартиру.

Просив суд, визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» був прийнятий та вступив в дію 01 липня 2004 року, в той час як право власності на квартиру виникло у позивача за договором дарування, посвідченим Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою 15 листопада 2001 року. Крім цього, зазначений договір було зареєстровано в БТІ 22 листопада 2001 року за реєстровим №4533.

Отже, на момент отримання права власності та його реєстрації в БТІ, вищевказаний закон ще не діяв, так само як і не було ще Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а право власності реєструвалося в БТІ.

Інформаційна довідка БТІ - це дані (інформація) про проведену державну реєстрацію права власності, що здійснювалася на паперових носіях (реєстраційних книгах, архівних/реєстраційних справах).

Така реєстрація проводилася БТІ до запровадження в Україні електронної системи - Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Київське міське БТІ, почало проводити державну реєстрацію в зазначеному реєстрі з липня 2010 року, тому при здійсненні правочинів з об`єктами нерухомого майна, державна реєстрація яких була проведена до липня 2010 року, необхідно отримувати інформаційну довідку БТІ.

Зазначену довідку з БТІ позивач отримав та надав до суду першої інстанції.

Просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №12 15 листопада 2001 року №1с-1062, та зареєстрованого в бюро 22 листопада 2001 року за реєстровим №4533, що підтверджується інформаційною довідкою КП КМР «КМ БТІ» від 05 жовтня 2021 року.

Відповідно до архівної довідки виданої завідуючою Київським державним нотаріальним архівом від 12 жовтня 2021 року вих. №3496/01-17 від 01 жовтня 2021 року повідомлено про неможливість надання дублікату договору дарування квартири, оскільки 27 червня 2020 року у приміщенні Київського державного нотаріального архіву сталася пожежа, внаслідок якої відбулося пошкодження та втрата частини нотаріального фонду Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з 1995 по 2004 роки.

Відповідно до довідки-характеристики КП КМР «КМ БТІ» нерухоме майно, яким є квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації під реєстровим номером 4533 за ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого Київською державною нотаріальною контрою №12 номер №1с-1062 15 листопада 2001 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином не доведено, чому право власності на вказаний об`єкт, при його відчуженні, не може бути підтверджене на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як це передбачено абз. 2 п.1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, та чому єдиним документом, який підтверджує право власності позивача на зазначений об`єкт нерухомості, є договір дарування нежилого приміщення або його дублікат.

Також, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем не було надано доказів порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів, а також наявність спору між сторонами у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно, позивачем не доведено, що правовстановлюючі документи саме втрачені, та не надано доказів за ким станом на день подачі позову зареєстрована спірна квартира.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення.

Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

У разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності.

У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.

Главою 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, передбачений перелік документів, що подаються нотаріусу при вчиненні правочину про відчуження та заставу майна.

Так, правочини щодо відчуження та застави майна, право власності яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують.

У разі посвідчення правочинів щодо відчуження та застави нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно, не подаються (п. 1.1 Порядку). (Підпункт 1.1 пункту 1 глави 2 розділу II в редакції Наказу Міністерства юстиції № 235/5 від 27.01.2016).

За умовами п.1.2 Порядку, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних боргів і аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (події); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.

У разі коли державну реєстрацію права власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, право власності підтверджується на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього (абз. 2 п.1.2 Порядку).

Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.89,263 ЦПК України правильно досліджені докази та встановлені обставини по справі, яким була надана належна оцінка, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, то відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 07 липня 2022 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба