Справа № 463/4339/17
Провадження № 2/463/694/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Нора Н.В.

при секретарі Левчуку А-І.В.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовомОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, суд

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики від 14.06.2013 року, позовні вимоги у встановленому законом порядку уточнив заявою від 17.04.2019р. В кінцевому просить ухвалити рішення про стягнення із ОСОБА_2 49465,46 доларів США (з яких: 20 000 доларів США сума основного боргу, 7443,58 доларів США штрафні санкції за період з 20.08.2015р. до 20.02.2016р., 22021,88 доларів США штрафні санкції за період з 21.02.2016р. до 17.04.2019р.) на користь ОСОБА_4 .

У судовому засіданні позивач вимоги підтримав, пояснив, що 14.06.2013р. гр. ОСОБА_2 позичила у нього в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 100 000 доларів США. Оскільки сума договору позики перевищувала у понад 10 разів встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, договір позики було вчинено у письмовій формі, про що свідчить боргова розписка від 14.06.2013р. За умовами вказаного договору позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 100 000 доларів США в борг, який відповідач зобов`язалась повернути протягом 20 місяців від моменту усної вимоги. На виконання своїх зобов`язань за договором позики відповідач після усної вимоги 19.10.2013 року повернула позивачу частину боргу в розмірі 15 000 доларів США, про що свідчить відмітка на зворотній стороні розписки. Решту суми 85 000 доларів США ОСОБА_2 згідно розписки повинна була повернути до 19.08.2015р. Як вбачається із зворотної сторони розписки, у період з жовтня 2013р. по серпень 2015р. було отримано від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 70 000 доларів США. Крім того, 20.02.2016р. відповідач з порушенням умов договору позики повернула ще 10 000 доларів США. Оскільки відповідач частину суми у розмірі 10 000 доларів США повернула несвоєчасно, а частину боргу у розмірі 20 000 доларів США не повернула взагалі, відтак просить стягнути із ОСОБА_2 49465,46 доларів США (з яких: 20 000 доларів США сума основного боргу, 7443,58 доларів США штрафні санкції за період з 20.08.2015р. до 20.02.2016р., 22021,88 доларів США штрафні санкції за період з 21.02.2016р. до 17.04.2019р.) У підтвердження вимог покликається на копію боргової розписки та інші долучені до справи документи.

Відповідач та її представники у судовому засіданні вимоги заперечили, мотивуючи тим, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у даному випадку не виникло правовідносин за договором позики, оскільки жодних коштів ОСОБА_2 від ОСОБА_4 не отримувала. Зазначене вбачається із змісту самої розписки, копію якої позивачем долучено до позовної заяви. Так, 14.06.2013р. було укладено договір купівлі-продажу квартири (котеджу) площею 335,1 кв.м. у АДРЕСА_1 . Згідно вказаного договору, ОСОБА_6 (донька відповідачки) та ОСОБА_7 (чоловік відповідачки) придбали у ОСОБА_4 (позивача) вказаний котедж у 90/100 та 10/100 частках відповідно. В процесі проведення домовленостей щодо придбання даного котеджу, покупці з`ясували, що земельна ділянка, на якій він знаходиться, не може бути ними придбана, оскільки не перебуває у власності ОСОБА_4 , однак він готує технічну документацію та вживає заходів для отримання її у власність. Оскільки покупці наполягали на необхідності придбати ще й земельну ділянку для обслуговування будинку та вказували на те, що у випадку відсутності можливості придбати земельну ділянку, й будинок придбано не буде, ОСОБА_4 пообіцяв передати їм у власність цю ділянку згодом, якщо вони не відмовляються оплатити йому витрати, які він понесе на її належне оформлення у сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США. ОСОБА_2 погодилась передавати вказану суму поетапно, по мірі несення витрат самим ОСОБА_4 в процесі набуття у власність зазначеної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Внаслідок цього і було складено документ у формі розписки, з тексту якої вбачається, що ОСОБА_8 вказує про наявність боргу, який зобов`язується повернути ОСОБА_4 впродовж 20-ти місяців від моменту вимоги.

Вказане зобов`язання ОСОБА_9 виконувала доволі тривалий час, що вбачається із зворотної сторони наданої суду розписки. Однак жодні приватизаційні документи на вказану земельну ділянку виготовлені не були і, як згодом було з`ясовано, вже існують судові спори щодо даної ділянки між її реальним власником ОСОБА_10 та його кредиторами. Більше того, саме позивач ОСОБА_4 також був стороною у судовій справі за позовом ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_4 боргу за договорами комісії, в межах якої, в числі іншого, було накладено арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Дізнавшись про це, ОСОБА_9 відмовилась оплачувати витрати на оформлення ділянки, яка вже перебувала у приватній власності іншої особи, до того ж, на неї було накладено арешт. Зазначене підтверджується, в тому числі розпискою, наданою самим ОСОБА_4 , де ним визнається факт, що ОСОБА_9 передавала йому кошти в рахунок боргу ОСОБА_6 . Проте вказується, що такий спричинений недоплатою за вартість будинку. Водночас, таке визнання прямо вказує на факт зовсім інших правовідносин між позивачем та відповідачкою, жодним чином не пов`язаних із договором позики. Тому вказані вимоги просять відхилити, як безпідставні.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року №6-79цс14, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За таких обставин будь-яка обіцянка позикодавця надати позику в майбутньому не має юридичного значення, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (частина друга статті 1047 ЦК України).

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

В судовому засіданні встановлено, що 14.06.2013р. було укладено договір купівлі-продажу квартири (котеджу) площею 335,1 кв.м. у АДРЕСА_1 . Згідно вказаного договору, ОСОБА_6 (донька відповідачки) та ОСОБА_7 (чоловік відповідачки) придбали у ОСОБА_4 (позивача) вказаний котедж у 90/100 та 10/100 частках відповідно.

В процесі проведення домовленостей щодо придбання даного котеджу, покупці з`ясували, що земельна ділянка, на якій він знаходиться, не може бути ними придбана, оскільки не перебуває у власності ОСОБА_4 , однак він готує технічну документацію та вживає заходів для отримання її у власність. ОСОБА_4 пообіцяв передати їм у власність цю ділянку згодом, якщо вони не відмовляються оплатити йому витрати, які він понесе на її належне оформлення у сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США. Гр. ОСОБА_2 погодилась передавати вказану суму поетапно, по мірі несення витрат самим ОСОБА_4 в процесі набуття у власність зазначеної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

Внаслідок цього і було складено документ у формі розписки, з тексту якої вбачається, що ОСОБА_8 вказує про наявність боргу, який зобов`язується повернути ОСОБА_4 впродовж 20-ти місяців від моменту вимоги.

Ст. 11 ч. 2 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Було встановлено, що жодні приватизаційні документи на вказану земельну ділянку виготовлені не були і, вже існують судові спори щодо даної ділянки між її реальним власником ОСОБА_10 та його кредиторами. Більше того, саме позивач ОСОБА_4 також був стороною у судовій справі за позовом ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_4 боргу за договорами комісії, в межах якої, в числі іншого, було накладено арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Дізнавшись про це, відповідач ОСОБА_9 відмовилась оплачувати витрати на оформлення ділянки, яка вже перебувала у приватній власності іншої особи, до того ж, на неї було накладено арешт.

Зазначене підтверджується, в тому числі розпискою, наданою самим ОСОБА_4 , де ним визнається факт, що ОСОБА_9 передавала йому кошти в рахунок боргу ОСОБА_6 . Проте вказується, що такий спричинений недоплатою за вартість будинку. (а.с. 56) Водночас, таке визнання прямо вказує на факт зовсім інших правовідносин між позивачем та відповідачкою, жодним чином не пов`язаних із договором позики.

Слід зазначити, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у даному випадку не виникло правовідносин за договором позики, оскільки жодних коштів ОСОБА_2 від ОСОБА_4 не отримувала. Зазначене вбачається із змісту самої розписки, копію якої позивачем долучено до позовної заяви.

Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року призначено судову психологічну експертизу із застосуванням спеціального технічного пристрою комп`ютерного поліграфа, виконання якої доручено експерту-фахівцю ТОВ «Українська академія безпеки» Ясінському Олегу Миколайовичу.

На вищевказану ухвалу 17.12.2020 року позивачем було подано апеляційну скаргу. 14.07.2020 року Львівським апеляційним судом скасовано ухвалу і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлено що, між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , головою ГО «Інститут психофізіологічних досліджень «Поліграфцентр Захід» було укладено Договір № 031/020-В про проведення експертизи/експертного дослідження (опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою комп`ютерного поліграфа).

26.01.2020 року за результатами проведеної психологічну експертизи (а.с. 176-237 т.2), в ході опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою комп`ютерного поліграфа, зроблено наступні висновки:

- у ОСОБА_9 виявилися психофізіологічні реакції, які свідчать про те, що вона станом на момент підписання розписки 14.06.2013 року не отримувала готівкою 100000 дол. США від ОСОБА_4 за договором позики.

- у ОСОБА_9 виявилися психофізіологічні реакції, які свідчать про те, що вона отримала згоду ОСОБА_4 допомогти придбати їй земельну ділянку у АДРЕСА_1 під будинком, який належить ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за умови складення нею розписки 14.06.2013 року про повернення йому за це коштів у сумі 100000 дол. США.

- у ОСОБА_9 виявилися психофізіологічні реакції, які свідчать про те, що вона 14.06.2013 року написала та поставила підпис у розписці про повернення ОСОБА_4 коштів у сумі 100000 дол. США за оформлення права власності на земельну ділянку у АДРЕСА_1 під будинком, який належить ОСОБА_6 та ОСОБА_9

- у ОСОБА_9 виявилися психофізіологічні реакції, які свідчать про те, що остання впродовж 2013-2016 років передавала кошти ОСОБА_4 за оформлення права власності на земельну ділянку у АДРЕСА_1 під будинком, який належить ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

Вказаний висновок експерта-поліграфолога оцінюється судом як письмовий доказ. У сукупності з уже долученими до матеріалів справи доказами та поясненнями, спростовує виникнення між позивачем та відповідачем відносин за договором позики.

З наданих в судовому засіданні пояснень експерта ОСОБА_12 вбачається, що такий вищевказаний висновок підтримав, просив врахувати при винесенні рішення по справі.

Згідно наданих пояснень, як свідка ОСОБА_4 , вбачається, що у червні 2013 року він позичив гр. ОСОБА_2 суму коштів в розмірі 100 000 доларів США, в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Договір позики було вчинено у письмовій формі, про що свідчить боргова розписка від 14.06.2013р. кошти передавались в кабінеті нотаріуса, який при цьому не був присутній. На даний час частину боргу у розмірі 20 000 доларів США відповідач не повернула взагалі, порушуючи умови договору.

Згідно наданих пояснень, як свідка ОСОБА_2 , вбачається що 14.06.2013р. було укладено договір купівлі-продажу квартири (котеджу) площею 335,1 кв.м. у АДРЕСА_1 , згідно якого, ОСОБА_6 (донька відповідачки) та ОСОБА_7 (чоловік відповідачки) придбали у ОСОБА_4 (позивача) вказаний котедж у 90/100 та 10/100 частках відповідно. В процесі придбання даного котеджу, було з`ясовано, що земельна ділянка, на якій він знаходиться, не може бути ними придбана, оскільки не перебуває у власності ОСОБА_4 , однак він готує технічну документацію та вживає заходів для отримання її у власність. Оскільки покупці наполягали на необхідності придбати ще й земельну ділянку для обслуговування будинку та вказували на те, що у випадку відсутності можливості придбати земельну ділянку, й будинок придбано не буде, ОСОБА_4 пообіцяв передати їм у власність цю ділянку згодом, якщо вони не відмовляються оплатити йому витрати, які він понесе на її належне оформлення у сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США. ОСОБА_2 погодилась передавати вказану суму поетапно, по мірі несення витрат самим ОСОБА_4 в процесі набуття у власність зазначеної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Однак жодні приватизаційні документи на вказану земельну ділянку виготовлені не були, та згодом було з`ясовано, вже існують судові спори щодо даної ділянки між її реальним власником ОСОБА_10 та його кредиторами. Більше того, саме позивач ОСОБА_4 також був стороною у судовій справі за позовом ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_4 боргу за договорами комісії, в межах якої, в числі іншого, було накладено арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Дізнавшись про це, ОСОБА_9 відмовилась оплачувати витрати на оформлення ділянки, яка вже перебувала у приватній власності іншої особи.

Згідно наданих пояснень свідка ОСОБА_6 , вбачається що в квітні 2013 року було складено попередній договір і протягом двох наступних місяців мали оформити остаточний договір на придбання котеджу. Однак, було з`ясовано, що земельна ділянка, на якій він знаходиться, не може бути ними придбана, оскільки не перебуває у власності ОСОБА_4 , однак він готує технічну документацію та вживає заходів для отримання її у власність, якщо вони оплатять йому витрати, які він понесе на її належне оформлення у сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США. Але жодних документів на ділянку так і не було виготовлено.

Тому враховуючи наведені вище мотиви, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 526, 625, 1046 1050 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Дата складення повного судового рішення - 27.06.2022 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Нор Н. В.