06 липня 2022 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді: Панченко О.М.
при секретарі: Богослов Ю.В.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 законний представник якої є ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.
22.09.2021 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що він являється власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності виданим 26.04.1999 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації. В квартирі, що належить йому на праві власності зареєстрована його донька ОСОБА_4 і його онука ОСОБА_2 , 2008 р.н. Водночас донька з онукою не проживають за вказаною адресою, в спірній квартирі відсутні їх речі та майно, вони не цікавляться нею та не сплачують комунальні послуги. З донькою у нього дуже напружені відносини, оскільки вона вчиняє постійно з ним сварки, він неодноразово звертався до правоохоронних органів з заявами про домашнє насильство з її боку. Реєстрація місця проживання фактично відсутніх тривалий час доньки та онуки за спірною адресою змусило позивача звертатись до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати їх такими, що втратили право користування квартирою.
Ухвалою суду від 24.09.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду від 06.07.2022 року закрито провадження в частині позовних вимог до відповідачки ОСОБА_4 в зв`язку із її смертю.
Позивач в судове засідання не з`явився, в своїй письмовій заяві позовні вимоги до ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 підтримав, просив суд ухвалити рішення про задоволення позову, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачка ОСОБА_2 , її законний представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, відзив на позовну заяву в порядку ст. 178 ЦПК України подано не було. Про причини неявки суд не повідомили, відповідно до матеріалів справи, судові виклики ОСОБА_3 отримував.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідачам надіслана судова повістка відповідно до ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Причини неявки суд не повідомляв.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторони відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.
Матеріалами справи встановлено, що позивач у справі являється власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності виданим 26.04.1999 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.
Як зазначив у своєму позові позивач у квартирі, що належить йому на праві власності зареєстрована його донька ОСОБА_4 і його онука ОСОБА_2 , 2008 р.н. Водночас донька з онукою не проживають за вказаною адресою, в спірній квартирі відсутні їх речі та майно, вони не цікавляться нею та не сплачують комунальні послуги. З донькою у нього дуже напружені відносини, оскільки вона вчиняє постійно з ним сварки, він неодноразово звертався до правоохоронних органів з заявами про домашнє насильство з її боку. Реєстрація місця проживання фактично відсутніх тривалий час доньки та онуки за спірною адресою змусило позивача звертатись до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати їх такими, що втратили право користування квартирою.
На підтвердження неприязних стосунків з донькою, позивачем у справі додано до позовної заяви постанову слідчого про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні від 30.05.2021 року з якої вбачається, що протягом тривалого часу донька позивача систематично вчиняла насильство відносно нього.
Згідно з копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 донька позивача ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимоги усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Виходячи з положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності.
У пункті 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.
Як вбачається з довідок від 16.03.2021 року №№44 та 132 виданих директором школи І-ІІІ ступенів №233 Оболонського району м. Києва Проценко Каміла дійсно навчалася в даному навчальному закладі з 19.11.2019 року по 02.02.2021 рік, а з 01.02.2021 року є ученицею 7-а класу. В позовній заяві адреса онуки позивача та її законного представника (батька) вказана як АДРЕСА_2 , за вказаною адресою судом направлялися і виклики до суду.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, відсутність відзиву на позовну заяву вказують на наявність підстав для визнання відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позову та про можливість їх задоволення.
Керуючись ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР, ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 12, 81,89, 141, 263-265, 274, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 законний представник якої є ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (законним представником якої є ОСОБА_3 ) такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду в тридцяти денний строк з дня його ухвалення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя