РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі : головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Заріцькому О.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 25.08.2021 року звернулось в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в якому, вказуючи на існування перед позивачем заборгованості з повернення кредитних коштів на загальну суму 368 460,57 грн. за укладеним 18.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступник ТОВ «ОТП Факторинг») та ОСОБА_2 договору кредиту, просить звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачам.

Ухвалою суду від 29.10.2021 року по справі відкрите загальне позовне провадження.

На стадії підготовчого провадження ухвалою суду від 23.11.2021 року провадження про справі в частині вимог до ОСОБА_2 закрито, оскільки встановлено, що особа померла до відкриття провадження у справі - 03.10.2018 року.

Згідно ухвал суду від 21.02.2022 року відмовлено у задоволені клопотань представника відповідача ОСОБА_1 : про залишення без руху позовної заяви «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки; про залучення третіми особами: ОСОБА_3 , приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Євгенії Олегівни, Акціонерного товариства «ОТП Банк», Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області.

Ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні 21.02.2022 року без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у залученні третьою особою органу опіки та піклування.

Позивачем на відповідній стадії провадження подано заяву про зміну підстав позову, в якій вказується на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 іншим відповідачем ОСОБА_1 , яка звернулась до нотаріуса з відповідною заявою, що, на думку сторони, є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, належний відповідачу як іпотекодавцю та, одночасно, спадкоємцю в одній особі.

Відповідно до ухвали суду від 21.02.2022 року прийнято до розгляду заяву про зміну підстави позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якій викладено заперечення з приводу заявлених позивачем вимог. Відповідний учасник посилається на положення п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України, відповідно до якої суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

За твердженням сторони, оскільки цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті, звернення до суду із вимогами до особи, яка на час подання позову є померлою, є неможливим.

При цьому, як додає учасник, процесуальне правонаступництво можливе виключно у разі, коли відповідач на момент відкриття провадження мав цивільну процесуальну дієздатність, однак помер після відкриття провадження у цивільній справі. В іншому випадку потребується одночасна зміна предмету та підстави позову, що суперечить положенням Цивільного процесуального Кодексу України.

Сторона також звертає увагу на необхідність врахування вимог ст. 1281 ЦК України, відповідно до якої якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

З огляду на ту обставину, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому, позивачем не було пре`явлено будь-яких вимог до спадкоємця, право на звернення стягнення на предмет іпотеки, на думку учасника, є втраченим. Крім того, за змістом ст. 1282 ЦК України у кредитора виникає право на звернення до суду за захистом порушеного права лише в разі відмови у сплаті одноразового платежу, пред`явленого кредитором до спадкоємця.

Сторона зауважує, що реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. При цьому, лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звернути стягнення на предмет іпотеки.

Боржнику письмова вимога про усунення порушень кредитних зобов`язань не направлялась.

Відповідач, крім наведеного, просить застосувати строки позовної давності, вказуючи на те, що невиконання зобов`язання відбулось ще до первісного звернення із позовом про стягнення заборгованості, в межах розгляду якого Апеляційним судом Житомирської області від 20.09.2011 року прийнято рішення, перешкоди для подання до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні.

З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у задоволені позову.

В судове зсідання від 29.06.2022 року представником позивача подано заяву про можливість слухання справи у його відсутності.

Відповідачем подано заяву про відкладення розгляду справи на вересень місяць з підстав запровадження військового стану.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

24.02.2022 Рада судді України прийняла рішення «Щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах припинення повноважень ВРП та воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією збоку рф».

Згідно з цим рішенням РСУ ухвалила, в тому числі: звернути увагу усіх судів України, що особливості роботи суду визначаються виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні; при визначенні умов роботи суду у воєнний час, слід керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні.

На виконання завдань цивільного судочинства, з урахуванням існуючої на час розгляду справи обстановки, що пов`язується, серед іншого, з рівнем безпеки у відповідній місцевості як гарантією дотримання безумовного права громадян на життя та здоров`я учасників справи, суд вважає за можливе ухвали рішення за відсутності відповідача з розглядом заявлених вимог по суті.

Судом встановлено наступні обставини.

Між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого, у свою чергу, є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_2 18.02.2008 року укладено договір кредиту, згідно якого ЗАТ «ОТП Банк», що виступив кредитором, надав позичальнику ОСОБА_2 кредит в розмірі 355 250,00 грн. із зобов`язанням позичальника повернути банку зазначені кредитні кошти, сплатити відсотки у строк до 20.02.2023 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 21.08.2008 року, відповідно до якого іпотекодавці ОСОБА_2 , ОСОБА_1 передали, а ЗАТ «ОТП Банк» - іпотекодержатель, прийняв з метою забезпечення зобов`язань за договором кредиту від 18.02.2008 року предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Житомирською державної нотаріальної конторою 25.10.2004 року, ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Житомирською державної нотаріальної конторою 17.03.2000 року.

Матеріалами справи підтверджується, що іпотекодавці були співвласника майна в розмірі Ѕ частини кожний (а.с. 25-27 том 1-й).

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань з боку позичальника та пред`явлення кредитором вимог в 2009 році, заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02.06.2010 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 стягнуто на користь ПАТ «ОТП Банк» 396 616,91 грн. заборгованості.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20.09.2011 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» 392 369,82 грн. виниклої станом на 09.09.2009 року заборгованості, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ПАТ «ОТП Банк» 392 369,82 грн. заборгованості, вирішено питання про судові витрати.

Судом встановлено, що рішення суду є невиконаним, в межах процедури виконавчого провадження за період з 20.09.2011 року по 03.06.2022 року здійснено погашення на суму 23 909,25 грн. (а.с.13 том 1-й, а.с.186 том 2-й).

Загальний розмір заборгованості за договором кредиту на час розгляду справи становить 368 460,57 грн.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Шевчук Л.М. із заявою про прийняття спадщини від 28.03.2019 року.

Інші спадкоємці ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , звернулись із заявами від 28.03.2019 року про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 .

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг» звернувся до Житомирської державної нотаріальної контори із вимогою кредитора від 24.09.2021 року. Відповідна вимога в подальшому направлена за належністю до приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Шевчук Л.М.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Положеннями ст. 11 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Як зазначалось вище, судом встановлено порушення взятих на себе позичальником ОСОБА_2 зобов`язань, а тому відповідач ОСОБА_1 , яка, у свою чергу, виступила майновим поручителем - іпотекодавцем відносно власної частки у праві власності на майно, є відповідальною за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості частки предмета іпотеки.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

З матеріалів справи слідує, що про смерть особи позичальника ОСОБА_2 , позивач дізнався зі змісту ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 06.09.2021 року, яка отримана ТОВ «ОТП Факторинг» 21.09.2021 року. Протягом того ж місяця позивач звернувся до нотаріуса із вимогою кредитора. На адресу суду 23.12.2021 року надійшла позовна заява уточненого змісту з підтвердженням направлення іншим учасникам, відповідно до ухвали суду від 21.02.2022 року таку позовну заяву прийнято до розгляду.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 звернулась із заявою про прийняття спадщини і вважається такою, що прийняла її, фактично набула статусу іпотекодавця відносно належної з часу відкриття спадщини 1/2 частки у праві власності на предмет іпотеки, позивач наділений правом вимагати у суді захисту відповідного права шляхом звернення стягнення на таку частку в порядку ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку».

Твердження відповідача про необхідність дотримання вимог, визначених ст. 1282 ЦК України, щодо виникнення права кредитора ініціювати звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, лише після відмови спадкоємця здійснити одноразовий платіж, суд відхиляє як такі, що є помилковими, оскільки право на звернення стягнення у виниклому спорі кореспондується із статусом відповідача як іпотекодавця, набутого в порядку спадкування, вимоги до якого, у свою чергу, обмежуються присічним строком (ч.ч. 3, 4 ст. 1281 ЦК України), сплив якого і має наслідком позбавлення права на пред`явлення вимог кредитором.

Не є значимим у сфері правовідносин і відсутність позасудового пред`явлення вимог до відповідача як іпотекодавця з боку кредитора.

Положення ст. 35 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, є засобом позасудового врегулювання спірних правовідносин учасників та не може позбавляти права на звернення до суду за захистом порушених або невизнаних прав.

У постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16 Верховний Суд вказав «що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem):

вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю в три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо);

перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається в разі вчинення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Тлумачення статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, зокрема забезпечувальним.

Отже, вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено.

Звернення стягнення є реалізацією іпотекодержателем свого права, передбаченого договором іпотеки, та підставою припинення цього права».

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і звернення до суду.

Такими діями (шляхом пред`явлення судової вимоги) кредитор на власний розсуд змінює умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, тобто відповідно до приписів частини другої статті 1050 ЦК України змінює строк виконання основного зобов`язання.

Згідно із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20.09.2011 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» 392 369,82 грн. виниклої станом на 09.09.2009 року заборгованості, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ПАТ «ОТП Банк» 392 369,82 грн. заборгованості.

Пред`явленням вимог в 2009 році в порядку судового розгляду позивач змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, що, у свою чергу, обумовило початок відліку строку позовної давності відносно вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, пред`явлених до відповідача ОСОБА_1 як іпотекодавця за укладеним між нею та банком договору забезпечення. Строк позовної давності відносно вимог про звернення стягнення в такому випадку завершився в 2012 році.

Подання заяви про застосування строку позовної давності є підставою для відмови у задоволені вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, переданого за договором іпотекодавцем ОСОБА_1

Верховний Суд неодноразово наводив висновок, який зводиться до того, що «оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. (постанова Верховного Суду від 7 квітня 2021 року у справі № 727/4094/19).

З огляду на вищевикладені висновки суду підлягають до задоволення вимоги позивача про звернення стягнення як предмета іпотеки на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , отриманої відповідачем ОСОБА_1 в порядку спадкування, шляхом проведення прилюдних торгів, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18.02.2008 року в розмірі 368 460,57 грн. з обмеженням, визначеним положеннями ст. 23 Закону України «Про іпотеку» - в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача сума судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 526, 533, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. 3, 7, 12, 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», Керуючись ст.ст. 141, 258-273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки - Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , отриманої відповідачем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування, шляхом проведення прилюдних торгів, із встановленням початкової ціни для такої частки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18.02.2008 року в розмірі 368 460,57 грн. з обмеженням, визначеним положеннями ст. 23 Закону України «Про іпотеку» - в межах вартості предмета іпотеки (частини квартири) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» (адреса: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 28Д, ).

У задоволені інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» судовий збір в розмірі 1135,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: