Провадження № 2/201/1310/202
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 липня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Шумейко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 24 грудня 2021 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення заборгованості, по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві зазначає, що з 04 квітня 2017 року по 15 листопада 2021 рік він працював в Тунельний загін № 14 на посаді заступника начальника з безпеки. 15 листопада 2021 року наказом № ТЗК30о/с від 15 листопада 2021 року його було звільнено у зв`язку із скороченням чисельності працівників, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку, а саме не сплачено в повному обсязі заробітну плату за період лютий листопад 2021 рік в розмірі 94 316,08 грн., а також грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 86 календарних днів в розмірі 28 770,44 грн. які просить суд стягнути на його користь. Окрім того зазначив, що оскільки його було звільнено на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України йому повинна бути виплачена вихідна допомога в розмір 9 921,34 грн. У зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні просив стягнути середній заробіток в розмір 12 272 грн. за період з 16 листопада 2021 року по 21 грудня 2021 року з розрахунку:

заробітна плата за останні два робочі місяці становить: вересень 2021 рік 9921,34 грн. та за жовтень 2021 рік 9 921,34 грн. сукупна кількість робочих днів за цей період становить 42 днів.

Отже середньоденний заробіток позивача за вересень та жовтень 2021 рік становить 472 грн = (9 921, 34 грн +9 921,34 грн.): (22 дні+20 днів).

Середній заробіток за затримку при розрахунку становить 12 272 грн. за період з 16 листопада 2021 року по 21 грудня 2021 рік (472 грн. х 26) =12 272 грн.

Також зазначив, що оскільки середній заробіток за весь час затримки повинен бути виплачений по день фактичного розрахунку, то сума що підлягає стягненню на його користь може бути збільшена із розрахунку 472 грн. за кожен день затримки розрахунку, починаючи з 16 листопада 2021 року по день ухвалення рішення суду.

В результаті не виплати заробітної плати при звільненні він поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, що принизило його, у зв`язку з чим вважає за необхідне просити суд стягнути з відповідача на його користь спричинену моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. (а.с.1-8).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 грудня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с. 30-31).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди (а.с. 32-33).

Позивач в судове засідання не з`явився, 30 червня 2022 року від його представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності на задоволенні позовних вимог наполягав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, заяв клопотань суду не надали, правом на надання відзиву не скористалися.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Фактичні обставини встановленні судом

ОСОБА_1 04 квітня 2017 року по 15 листопада 2021 рік працював в Тунельний загін № 14 Акціонерного товариства «Київметробуд» на посаді заступника начальника з безпеки, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.13-16).

15 листопада 2021 року наказом № ТЗК30о/с від 15 листопада 2021 року ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку із скороченням чисельності працівників, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 17).

В день звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку, а саме не сплачено в повному обсязі заробітну плату за період лютий листопад 2021 рік в розмірі 94 316,08 грн., а також грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 86 календарних днів в розмірі 28 770,44 грн. які просить суд стягнути на його користь.

Окрім того зазначив, що оскільки його було звільнено на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України йому повинна бути виплачена вихідна допомога в розмір 9 921,34 грн. , а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Також позивач просив суд стягнути спричинену йому моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, третьої, шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У відповідності до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Із наданих позивачем до суду письмових доказів вбачається, що заборгованість по заробітній платі у період з лютого 2021 року по листопад 2021 рік становить 94 316,08 грн., оскільки відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву та не спростував розмір зазначеної позивачем заборгованості заробітної плати, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 94 316, 08 грн.

Відповідно до Наказу ТЗК 30о/с від 15 листопада 2021 року невикористана щорічна відпустка становить 86 календарних днів.

Згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до положень п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпусти або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно п. 7 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період

(розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Так згідно наданих доказів позивачем за останні 12 місяців , що передували звільненню ОСОБА_1 отримав заробітну плату в розмірі 118 426,50 грн., отже середньоденний заробіток за останні 12 місяців, що передували звільненню становить 334,54 грн. з розрахунку 118 426,50 грн. : 354 дня = 334,54 грн., а отже грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки. Становить 28 770,44 грн з розрахунку 334,54 грн. х 86= 28 770,44 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача .

Стосовно виплати вихідної допомоги суд виходить з наступного.

Відповідно до норм 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Оскільки трудові відносини з позивачем було припинено на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України та відповідно до наданих позивачем доказів його розмір заробітної плати становив 9 921,34 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягнення вихідна допомога за невикористану відпустку в розмірі 9 921,34 грн.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом 1 пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку.

При звернені до суду із позовом позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16 листопад 2021 року по 21 грудні 2021 рік (по день подання позовної заяви) в розмірі 12 272 грн. Разом з тим оскільки середній заробіток за весь час затримки повинен бути виплачений по день фактичного розрахунку, то просив стягнути по день ухвалення судом рішення.

Заробітна плата позивача, за останні два робочі місяці становить: вересень 2021 рік 9 921,34 грн. та за жовтень 2021 рік 9 921,34 грн. сукупна кількість робочих днів за цей період становить 42 днів.

Отже середньоденний заробіток позивача за вересень та жовтень 2021 рік становить 472 грн = (9 921, 34 грн +9 921,34 грн.): (22 дні+20 днів).

Середній заробіток за затримку при розрахунку становить 76 464 грн. за період з 16 листопада 2021 року по 04 липня 2021 рік (472 грн. х 162) =76 464 грн.

Беручи до уваги, що в порушення діючих норм КЗпП України відповідачем не був проведений з ОСОБА_1 повний розрахунок при його звільненні, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і можливість їх задоволення в розмірі 76 464 грн..

Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 3 Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В той же час, п. 4 вказаної Постанови Пленуму передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювана та вина останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору».

Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують спричинення йому моральних страждань та в чому полягали його моральні страждання. Окрім того, позивачем зазначено, що спричинену моральну шкоду він оцінює в 10 000 грн. В той же час, в своєму позові не зазначив з яких міркувань та критеріїв він виходив оцінивши свої моральні страждання саме в таку суму.

Таким чином, враховуючи приписи статті 141 ЦПУ України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Київметробуд» (, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, корп. 8б, поверх 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП, НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

заборгованість із невиплаченої заробітної плати в розмірі 94 316,08 грн.

грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки - 28 770,44 грн.

вихідну допомогу 9 921,34 грн.

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 76 464 грн

Стягнути з Акціонерного товариства «Київметробуд» (, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, корп. 8б, поверх 5) на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП, НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Відповідач: Акціонерне товариство «Київметробуд», , м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, корп. 8б, поверх 5

Повний текст рішення виготовлено 08 липня 2022 року.

Суддя С.О. Демидова