Справа №333/6250/21
Провадження №2/333/847/22
22 червня 2022 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., представника позивача позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу №333/6250/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення, -
ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу та витягу №271086743 від 18.08.2021 року. У квартирі зареєстрована, але не проживає ОСОБА_3 . Відповідач, яка не є членом її сім`ї, зареєстрована у цій квартирі, але не проживає, самостійно виїхала з квартири і більше ніколи у ній не з`являлася. Відповідно до п.18 договору купівлі-продажу продавець зобов`язувалась зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб за даною адресою до 02.09.2021 року, але своїх обов`язків не виконала, відповідач по справі на теперішній час залишається зареєстрованою за вказаною адресою. Вирішити питання добровільного зняття відповідача з реєстрації неможливо, через її відсутність у квартирі та небажання знятися з реєстрації добровільно.
Враховуючи вище викладене, позивач просить суд визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Представник позивача у судовому засіданні підтримала викладене в позовній заяві, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
У судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомленою судом про час і місце розгляду справи, повторно не з`явилася та не повідомила суд про причини неявки. Відзиву з приводу поданої позовної заяви від відповідача до суду не надходило.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, покази свідка, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 (а.с.6), на підставі договору купівлі-продажу від 18.08.2021 року (а.с.7-8) Колишнім власником зазначеного приміщення була ОСОБА_4 .
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , пояснив суду, що колишній власник квартири ОСОБА_4 є жінкою з якою він мешкає однією сім`ю без реєстрації шлюбу. Дійсно, в 2021 році квартира була продана ОСОБА_2 . На момент продажу квартири в ній була зареєстрована донька ОСОБА_2 ОСОБА_3 , яка ще до відчуження квартири в ній не мешкала, адже одружилася і створила власну сім`ю. Їй відомо, що слухається справа, однак у зв`язку із воєнним станом вона не може з`явитися до судового засідання.
У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком, його покази об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно з ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Отже, оскільки 18.08.2021 року власник квартири змінився, на даний час відповідач не є членом сім`ї позивача і власником житлового приміщення, не проживає у ньому, витрати на утримання житла не несе, комунальні послуги не сплачує, у цивільних правовідносинах щодо найму житла з позивачем не знаходиться, підстав для збереження за нею житла не має, а також, враховуючи те, що, зокрема, розмір комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих у приміщенні осіб і зазначені витрати в даному випадку несе позивач як власник, а також те, що позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатися придбаним майном, суд вважає, що факт реєстрації відповідача у квартирі позивача порушує право останньої як власника, тому є підстави для задоволення позову.
Керуючись ст.ст.16, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.130, 133, 137, 141, 223, 258, 259, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення, задовольнити повністю.
Усунути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше двох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду позивачем подається через Комунарський районний суд м. Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 22.06.2022 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя С.С. Тучков