Справа № 195/2270/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

21.06.2022 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кондус Л.А., при секретарі Дєєвої Ю.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду сел.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що з березня 1998 року вона зі своєю сім`єю (чоловік та донька) стала проживати за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкала ОСОБА_4 , яка дозволила їм оселитися у будинку, бо її батьки товаришували із нею. За період їхнього спілкування та проживання за вказаною адресою у них із ОСОБА_4 склались доброзичливі відносини, вона з чоловіком в усьому допомагали їй, зокрема, поралися по господарству, на її прохання робили покупки продуктів харчування та ліків. Так члени її родини з дозволу ОСОБА_4 були зареєстровані з 1998 року за вказаною адресою та проживали до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_4 вони продовжили проживати у цьому будинку, користуючись домоволодінням та прибудинковою територією.

Проте кому належить на праві власності житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , у якому вона проживає з сім`єю із березня 1998 року на момент вселення в нього, їй не було достовірно відомо.

В зазначений житловий будинок вона із сім`єю вселилася у 1998 році та прийняла його у користування разом із присадибною земельною ділянкою з 2005 року (після смерті ОСОБА_4 ), так як у них були добрі стосунки із померлою, при цьому офіційних договірних зобов`язань щодо володіння чи користування житловим будинком (оренди, зберігання, управління, тощо) між нею, членами її родини та ОСОБА_4 не укладалося.

З 1998 року вона, її чоловік та їхні спільні діти проживали у зазначеному домоволодінні, а з 2005 року їх сім`я самостійно продовжує проживати у вказаному домоволодінні, справно сплачує комунальні платежі, робить поточні ремонти, користується присадибною земельною ділянкою.

Ніхто протягом усього часу її проживання у вищезазначеному будинку з 1998 року та по даний час її прав на володіння та користування цим нерухомим майном не оспорював, ніяких претензій до неї не пред`являв.

У встановленому порядку прав власності на житловий будинок, у якому вона мешкає, ніхто не оформив, тому, визнання за нею права власності на будинок не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб та суспільні інтереси, відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, принципу верховенства права.

Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти позову не заперечують.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Підстави набуття права власності визначені Главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність.

З матеріалів справи суд вбачає, що з березня 1998 року позивач у справі зі своєю сім`єю (чоловік та донька) стала проживати за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкала ОСОБА_4 , яка дозволила їм оселитися у будинку. За період їхнього спілкування та проживання за вказаною адресою у них із ОСОБА_4 склались доброзичливі відносини, позивач з чоловіком ОСОБА_5 в усьому допомагали їй, зокрема, поралися по господарству, на її прохання робили покупки продуктів харчування та ліків. Так члени її родини з дозволу ОСОБА_4 були зареєстровані з 1998 року за вказаною адресою та проживали до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_4 вони продовжили проживати у цьому будинку, користуючись домоволодінням та прибудинковою територією.

Вищевикладені обставини підтверджуються довідками виконкому Томаківської селищної ради Томаківського району від 19.11.2021р. №№ 5795,5796,5797 (а.с.10, 11, 12) та актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 29.11.2021.( вих.№ 294 від 30.11.2021 р.), складеного депутатом Томаківської селищної ради Барило І.І. та засвідченого підписами односельців (сусідів) ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.9).

В зазначений житловий будинок позивач із сім`єю вселилася у 1998 році та прийняла його у користування разом із присадибною земельною ділянкою з 2005 року (після смерті ОСОБА_4 (копія свідоцтва про смерть (а.с.14)), так як у них були добрі стосунки із померлою, при цьому офіційних договірних зобов`язань щодо володіння чи користування житловим будинком (оренди, зберігання, управління, тощо) між нею, членами її родини та ОСОБА_4 не укладалося.

Відповідно до інформаційної довідки, виданої КІТ «Нікопольське РБТІ`ДОР від 03.12.2021 року № 488 власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва на право власності № 1394 від 17.10.1989 та Свідоцтва про право на спадщину за законом № 1396 від 17.10.1989 (а.с.8).

Згідно довідки виконкому Томаківської селищної ради від 23.11.2021р. № 5834 на день смерті свого чоловіка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована одна (а.с.13).

Позивач зазначає, що присадибна земельна ділянка площею 0,15 га за адресою домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 приватизована ОСОБА_4 не була та знаходилась у неї у користуванні і, відповідно, після її смерті, землею стала користуватися вона ( в її особі її сім`я), що підтверджується довідкою виконкому Томаківської селищної ради від 22.11.2021р. № 355 (а.с.17).

Як зазначає позивач, інформацію щодо власника будинку вона отримала в органах БТІ у 2021 році, коли ним були видані копії правовстановлюючих документів - Свідоцтва на право власності № 1394 від 17.10.1989 (а.с.15) та Свідоцтва про право на спадщину за законом № 1396 від 17.10.1989 (а.с.16).

З 1998 року позивач, її чоловік та їхні спільні діти проживали у зазначеному домоволодінні, а з 2005 року їх сім`я самостійно продовжує проживати у вказаному домоволодінні, справно сплачує комунальні платежі, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями квитанцій та договорів про надання послуг (а.с. 23-26).

На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у даному житловому будинку. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна у її володінні, добросовісно та безперервно (більше десяти років) володіє та користується житловим будинком, підтримує його у належному стані, постійно проводить поточні та капітальний ремонти, оплачує відповідні комунальні послуги.

Окрім того, на запит суду надійшла копія спадкової справи № 443/05 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що до нотаріальної контори звертався спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.34-39).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.22).

Після чого, судом зроблено запит нотаріусу щодо надання копії спадкової справи після смерті ОСОБА_5 .

З копії спадкової справи № 190/2021, після смерті ОСОБА_5 , вбачається, що позивач у справі є єдиним спадкоємцем після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 . Їх спільні із померлим доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовились у визначеному законом порядку на користь позивача від спадщини. Інших спадкоємців померлого немає. Тому ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були залучені у справі у якості відповідачів згідно ухвали суду від 17.06.2022.

Ніхто протягом усього часу її проживання у вищезазначеному будинку з 1998 року та по даний час її прав на володіння та користування цим нерухомим майном не оспорював, ніяких претензій до неї не пред`являв.

У встановленому порядку прав власності на житловий будинок, у якому вона мешкає, ніхто не оформив, тому, визнання за нею права власності на будинок не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб та суспільні інтереси, відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, принципу верховенства права.

Позивач зазначає, що у жовтні 2021 року її чоловік ОСОБА_5 помер.

Згідно експертної оцінки, проведеної суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_9 вартість житлового будинку із господарськими будівлями складає 64 300 грн.

Статтею 344 ч. 1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Володіння житловим будинком позивачем не здійснювалось на підставі договірних зобов`язань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), що являється обставинами, які підтверджують факт відсутності у нього підстави для виникнення права власності на будинок в момент заволодіння ним, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

В пункті 11, Постанови № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено: «Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю».

За зазначених обставин та правових підстав позивач може реалізувати своє право на житло гарантоване статтею 47 Конституції України тільки на підставі частин першої та четвертої статті 344 ЦК України, як особи, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше 10 років.

Визнання за позивачем права власності на будинок не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб і суспільні інтереси.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують право позивача на визнання за ним права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просить звільнити відповідачів від сплати на її користь судового збору, тому суд вважає можливим звільнити відповідачів від відшкодування таких витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4,9, 83, 229, 235, ч.2 ст. 247, 258, 259, 265 ЦПК України, ст.ст. 16, 344, п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Постановою № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (зареєстрована: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована: АДРЕСА_2 ), та відповідача ОСОБА_3 (зареєстрована: АДРЕСА_1 ) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок літ.«А» загальною площею 34,20 кв.м, жилою площею 18,00 кв.м, з надвірними господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею лат. «Б», сараєм літ. «Б1», сараєм літ. «В», погрібом літ. «Г», сараєм літ. «Е», гаражем літ.«Д» та іншими спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Сплачений по справі ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн. залишити в дохід держави, звільнивши від відшкодування таких витрат ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Суддя: Л. А. Кондус