Справа № 201/6965/21
Провадження № 2/201/559/2022
УХВАЛА

14 лютого 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

за участю представника позивача адвоката Пізняка В.І.,

представника відповідача - Кобзистої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пізняка Віктора Івановича про притягнення до відповідальності відповідача і його представника за ведення суд в оману по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної особі незаконною бездіяльністю органу прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної особі незаконною бездіяльністю органу прокуратури.

Ухвалою суду від 06.08.2021р. відкрито провадження у порядку загального позовного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної особі незаконною бездіяльністю органу прокуратури, призначено проведення підготовчого засідання.

Підготовче засідання у справі закрите 27.09.2021р. та справа призначена до розгляду в судове засідання (а.с. 113 114).

Ухвалою суду від 27.09.2021р. відмовлено у задоволенні клопотання представникові позивача про притягнення до відповідальності відповідача і його представника за ведення суд в оману (а.с. 117 118).

14.02.2022р. представник позивача Пізняк В.І. (діє на підставі договору про надання юридичної (правової) допомоги від 01.10.2020р.) звернувся із клопотанням про притягнення до відповідальності відповідача і його представника за ведення суд в оману, яке за змістом є аналогічним клопотанню від 20.09.2021р. (а.с. 111 112), пояснивши, що це клопотання заявляється повторно, після дослідження судом матеріалів справи.

На обґрунтування клопотання зазначив, що 06.09.2021р. представником Дніпропетровської обласної прокуратури Армашовою І. до суду надано відзив, у якому, зокрема, зазначено, що обласною прокуратурою виконано ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.01.2021р., якою зобов`язано керівника Дніпропетровської обласної прокуратури розглянути відповідно до положень ст. 308 КПК України клопотання адвоката Пізняка В.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про недотримання розумних строків прокурором під час досудового розслідування від 27.11.2020р.

Зокрема, 30.11.2020р. обласною прокуратурою отримано заяву ОСОБА_1 № 64036-20 від 27.11.2020р. і клопотання № 64034-20 від 27.11.2020р., 01.12.2020р. - адвокатський запит № 64318-20 від 01.12.2020р., надіслані ним з використанням мережі «Інтернет» (електронні звернення).

Відповідь на вказані звернення ОСОБА_1 була надіслана поштою 07.12.2020р. та, в той же день, на його електронну поштову адресу, яка була ним зазначена для отримання відповіді, про що відділом нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю повторно повідомлено заявника 26.01.2021р. та 26.02.2021р.

Вважав, що це твердження є введенням в оману суду, оскільки ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.01.2021р. у справі № 201/12556/20 за скаргою адвоката Пізняка В.І. в інтересах ОСОБА_1 зобов`язано керівника Дніпропетровської обласної прокуратури розглянути відповідно до положень ст. 308 КПК України клопотання адвоката Пізняка В.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 про недотримання розумних строків прокурором під час досудового розслідування від 27.11.2020р.

Однак ухвала слідчого судді не виконана, оскільки клопотання про недотримання розумних строків не розглянуте у порядку ст. 308 КПК України, відповідно процесуальне рішення не прийняте, а представник відповідача умисно вводить суд в оману, зловживаючи процесуальними правами.

На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 43,44 ЦПК України, просив постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідача та представника відповідача штраф за зловживання процесуальними правами під час розгляду справи (повідомлення неправдивої інформації у відзиві на позовну заяву, введення суд в оману щодо фактичних обставин справи) з наміром ухилитися від цивільної відповідальності та досягти протиправного результату - перешкодити суду у встановленні істини у справі та ухваленні справедливого рішення.

Представник позивача у судовому засіданні клопотання підтримав і просив його задовольнити.

Представник відповідача Кобзиста А.В. (діє на підставі наказу від 23.06.2021р. і Виписки з ЄДРЮОФОПГФ) у судовому засіданні проти вказаного клопотання заперечувала, вважала, що відзив відповідача є правової позицією у спорі.

Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши клопотання, приходить до такого висновку.

Представник позивача у клопотанні ставить питання про притягнення відповідача і представника до відповідальності за ст.ст. 43, 148 ЦПК України за введення суду в оману, оскільки представник відповідача у відзиві повідомив, на його думку, неправдиві відомості щодо обставин справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 ЦПК України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживання процесуальними правами - це особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у діях (бездіяльності) учасника процесу, що суперечать завданням цивільного судочинства.

В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. (п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України

Практика Верховного Суду показує, що найчастіше зловживанням процесуальними правами визнається неодноразове звернення із завідомо безпідставними касаційними скаргами, які не відповідають вимогам ГПК України; завідомо безпідставні відводи суду; подання касаційних скарг на рішення (ухвали), які вичерпали свою дію.

При цьому, Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту. Таким чином, враховуючи, що перелік дій, наведений у ч. 2 ст. 43 ЦПК України, не є вичерпним, суд може визнати зловживанням процесуальними правами також інші дії, які мають відповідну спрямованість.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

З аналізу наведених норм слідує, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» (п.п.22, 23 Рішення від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03) право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Цивільний процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в цивільному судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, визначеною у постанові від 07.08.2019 у справі № 910/11287/16.

У відзиві прокуратури дійсно вказано, що обласною прокуратурою виконано ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.01.2021р., якою зобов`язано керівника Дніпропетровської обласної прокуратури розглянути відповідно до положень ст. 308 КПК України клопотання адвоката Пізняка В.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про недотримання розумних строків прокурором під час досудового розслідування від 27.11.2020р. Зокрема, 30.11.2020р. обласною прокуратурою отримано заяву ОСОБА_1 № 64036-20 від 27.11.2020р. і клопотання № 64034-20 від 27.11.2020р., 01.12.2020р. - адвокатський запит № 64318-20 від 01.12.2020р., надіслані ним з використанням мережі «Інтернет» (електронні звернення). Відповідь на вказані звернення ОСОБА_1 була надіслана поштою 07.12.2020р. та, в той же день, на його електронну поштову адресу, яка була ним зазначена для отримання відповіді, про що відділом нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю повторно повідомлено заявника 26.01.2021р. та 26.02.2021р.

Представник позивача це твердження є неправдою, спрямоване на введення в оману суду, оскільки ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.01.2021р. у справі № 201/12556/20 не виконана, адже рішення прокурором вищого рівня за результатами розгляду скарги у формі постанови згідно вимог ст. 110 КПК України не прийняте, тому ухвала слідчого судді не виконана.

Під час розгляду справи встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.01.2021р. у справі № 201/12556/20 за скаргою адвоката Пізняка В.І., поданою в інтересах ОСОБА_1 зобов`язано керівника Дніпропетровської обласної прокуратури розглянути відповідно до положень ст. 308 КПК України клопотання адвоката Пізняка В.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 про недотримання розумних строків прокурором під час досудового розслідування від 27.11.2020р., про що повідомити заявника

Представником позивача адвокатом Пізняком В.І. надано суду лист Дніпропетровської обласної прокуратури від 26.01.2021р. за № 21-5178-17 за підписом начальника відділу прокуратури такого змісту: «На виконання ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.01.2021р. повідомляю наступне. 30.11.2020р. обласною прокуратурою отримано Вашу заяву №64036-20 від 27.11.2020р. та клопотання № 64034-20 від 27.11.2020р., 01.12.2020р. - адвокатський запит № 64318-20 від 01.12.2020р., надіслані Вами з використанням мережі «Інтернет» (електронні звернення). Відповідь на Ваші звернення була надіслана поштою 07.12.2020р. та, в той же день, на Вашу електронну поштову адресу, яка була Вами зазначена для отримання відповіді. Повторно направляю Вам відповідь №21-5178-17 від 07.12.2020р. Додаток: лист №21-5178-17 від 07.12.2020 на 2-х арк.».

Представником позивача адвокатом Пізняком В.І. надано суду лист Дніпропетровської обласної прокуратури від 26.02.2021р. за № 09/6-5178-17 за підписом начальника відділу прокуратури такого змісту: «Обласною прокуратурою Ваші звернення № 6826-21 від 09.02.2021р. та № 8090-21 від 16.02.2021р. стосовно надання інформації про результати виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.01.2021р. розглянуті. На виконання ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.01.2021р. повідомляю наступне. 30.11.2020р. обласною прокуратурою отримано Вашу заяву №64036-20 від 27.11.2020р. та клопотання №64034-20 від 27.11.2020, 01.12.2020р. - адвокатський запит №64318-20 від 01.12.2020р., надіслані Вами з використанням мережі «Інтернет» (електронні звернення). Повторно повідомляю, що відповідь на Ваші звернення була надіслана поштою 07.12.2020р. та, в той же день, на Вашу електронну поштову адресу, яка була Вами зазначена для отримання відповіді. Повторно направляю Вам відповідь № 21-5178-17 від 07.12.2020».

Стаття 382 КК України передбачає кримінальну відповідальність за невиконання судового рішення, а саме, за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Таким чином, факт невиконання судового акта підлягає доказуванню у межах відповідного кримінального провадження.

Натомість, право подання відзиву передбачено ст. 178 ЦПК України. У відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив повинен містити обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, надану позивачем, з якою відповідач погоджується, заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Одними із основних засад цивільного судочинства є змагальність сторін (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, з метою виконання основного завдання цивільного судочинства, суд наділений повноваженнями з`ясовувати дійсні обставини справи, дослідувати докази та перевіряти їх відповідність вимогам або запереченням сторін.

З огляду на практику Верховного Суду, за результатами вивчення відзиву на позов та наданих представником позивача доказів, суд доходить висновку, що вказання у відзиві представником позивача щодо виконання ухвали слідчого судді у той спосіб, який був описаний у вказаному листуванні не є дією, спрямованою на введення суду в оману щодо фактичних обставин справи, а є позицією сторони по справі, викладеному у відзиві, яка підлягає доказуванню під час розгляду справи. Факт виконання чи невиконання ухвали слідчого судді підлягає оцінці судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення.

З огляду на вищезазначене, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач та його представник учиняли під час розгляду справи дії, що мають ознаки зловживання правом, а викладена у відзиві відповідача позиція є введенням суду в оману та потребує вжиття заходу процесуального примусу у вигляді штрафу, а тому у задоволенні клопотання представника позивача про притягнення до відповідальності відповідача і його представника у вигляді штрафу за ведення суд в оману слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 44, 143, 144, 148 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представникові позивача ОСОБА_1 адвоката Пізняка Віктора Івановича про притягнення до відповідальності відповідача і його представника за ведення суд в оману по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної особі незаконною бездіяльністю органу прокуратури - відмовити.

На підставі ч. 1 ст. 353 ЦПК України, ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення на неї можуть бути викладені під час оскарження остаточного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 16 лютого 2022 року.

Суддя О.С. Наумова