Постанова

Іменем України

23 червня 2022 року

м. Київ

справа № 388/455/20

провадження № 61-2193св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),

суддів: Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне сільськогосподарське підприємство «Садівник»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 25 березня 2021 року у складі судді Степанова С. В. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 01 грудня 2021 року в складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Дьомич Л. М., Карпенка О. Л.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства «Садівник» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування записів про державну реєстрацію речового права.

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 році ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до приватного сільськогосподарського підприємства «Садівник» (далі - ПСП «Садівник») про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування записів про державну реєстрацію речового права.

Позов обґрунтований тим, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 1,64 га, кадастровий номер :02:000:0240, земельна ділянка площею 1,46 га, кадастровий номер :02:000:1048, земельна ділянка площею 0,177 га, кадастровий номер :02:000:2048, розташовані на території Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області, що підтверджується державними актами на право приватної власності на землю та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

У березні 2020 року після звернення до центру надання адміністративних послуг Долинської районної державної адміністрації для зняття з реєстрації укладених з відповідачем недійсних договорів оренди землі на підставі рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2019 року у справі № 388/37/18 реєстратором було встановлено, що відповідач в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 лютого 2020 року зареєстрував інше речове право - право оренди вже за іншими договорами оренди землі, а саме: договором оренди землі, складеним 20 грудня 2011 року; договором оренди землі, складеним 10 грудня 2012 року; договором оренди землі, складеним 10 грудня 2012 року, що підтверджується інформацією про державну реєстрацію іншого речового права.

Вказує, що відповідач скориставшись її станом здоров`я, відсутністю вміння писати та читати, шляхом обману надав вищевказані договори оренди їй на підпис. Вчиняючи підпис вона не усвідомлювала правових наслідків.

Вважає, що договори оренди землі є нечинними, оскільки не було проведено їх державну реєстрацію, яку було передбачено чинним на той час законодавством і лише 03 лютого 2020 року здійснено державну реєстрацію речового права - права оренди за вказаними договорами оренди землі.

Позивач просила усунути перешкоди у користуванні майном шляхом скасування записів про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди, а саме:

- скасувати запис 35354050 про проведену державну реєстрацію іншого речового права - права оренди, який здійснений 03 лютого 2020 року державним реєстратором Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Мешковим О. О. на підставі договору оренди землі від 10 грудня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПСП «Садівник» щодо оренди земельної ділянки площею 1,46 га, кадастровий номер :02:000:1048, що знаходиться на території Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області;

- скасувати запис 35353782 про проведену державну реєстрацію іншого речового права - права оренди, який здійснений 03 лютого 2020 року державним реєстратором Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Мешковим О. О. на підставі договору оренди землі від 10 грудня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПСП «Садівник» щодо оренди земельної ділянки площею 0,177 га, кадастровий номер :02:000:2048, що знаходиться на території Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області;

- скасувати запис 35343069 про проведену державну реєстрацію іншого речового права - права оренди, який здійснений 03 лютого 2020 року державним реєстратором Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Мешковим О. О. на підставі договору оренди землі від 20 грудня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПСП «Садівник» щодо оренди земельної ділянки площею 1,64 га, кадастровий номер :02:000:0240, що знаходиться на території Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 25 березня 2021 року, яке залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 01 грудня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано наявністю цивільно-правових відносин між сторонами, які ґрунтуються на укладених між ними договорах оренди земельних ділянок, які відповідають встановленим законом вимогам.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2022 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її з Долинського районного суду Кіровоградської області.

22 лютого 2022 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

На підставі ухвали Верховного Суду від 01 червня 2022 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 13 червня 2022 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петров Є. В., Пророк В. В., Сердюк В. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17, від 06 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц, у постановах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012, від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15-ц та інших.

В касаційній скарзі зазначається, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що на момент складання спірних договорів їх державна реєстрація була визначена законом обов`язковою. Державна реєстрація укладених між сторонами у 2011-2012 роках договорів оренди проведена не була (право оренди не виникло). Державна реєстрація речового права здійснена лише 03 лютого 2020 року.

Право оренди зареєстроване на підставі нечинних договорів, що є підставою для скасування записів про проведену державну реєстрацію цього права.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали відзив на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд встановив, що відповідно до державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серія Р2 № 499310, кадастровий номер :03:000:0240, та державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серія Р2 № 499475, кадастровий номер :03:000:0048, підтверджується право власності позивача на земельні ділянки.

Договорами оренди від 20 грудня 2011 року, 10 грудня 2012 року та 10 грудня 2012 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно на земельні ділянки кадастрові номери :03:000:0240, :03:000:1048, :03:000:2048 підтверджується реєстрація 29 січня 2020 року права оренди земельних ділянок за відповідачем.

Державну реєстрацію договору оренди землі від 20 грудня 2011 року, договорів оренди землі від 10 грудня 2012 року проведено не було, що підтверджується довідкою відділу у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 04 травня 2020 року № 154/111-20.

03 лютого 2020 року здійснено державну реєстрацію речового права - права оренди за вказаними договорами оренди землі.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» (у чинній редакції) право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як передбачено статтями 18, 20 Закону України «Про оренду землі», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства.

Разом з тим, якщо сторони не вказали про час (термін, календарну дату, подію) початку перебігу та закінчення строку договору, діють загальні правила, передбачені спеціальним Законом України «Про оренду землі», який прямо встановлював, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації.

Оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (частина друга статті 631 ЦК України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини третьої статті 640 ЦК України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше, відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Розглядаючи цивільну справу № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19), Велика Палата Верховного Суду вказала, що … [на підставі договору оренди землі від 16 вересня 2010 року позивач передала спірну земельну ділянку в оренду відповідачу строком на 5 років. Договором оренди передбачено, що він набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. При цьому його пунктом 19 передбачено, що орендар повинен здійснити державну реєстрацію договору у місячний термін.

Отже, момент набрання чинності договору оренди землі сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації.

Такі умови договору відповідають редакції статті 18 Закону України «Про оренду землі», чинній на час виникнення спірних правовідносин.

З 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» були виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі, а тому після 01 січня 2013 року відповідач не міг зареєструвати спірний правочин.

Проведення 04 грудня 2013 року державної реєстрації речового права оренди земельної ділянки на підставі вказаного договору оренди землі не може підмінити державну реєстрацію самого договору (державна реєстрація речового права не є державною реєстрацією договору оренди землі), а тому не може впливати на момент набрання чинності договором оренди землі, укладеним до 01 січня 2013 року.

Отже, оскільки відповідач не здійснив державну реєстрацію договору оренди землі, договір між позивачем та відповідачем чинності не набрав і, відповідно вказане сільськогосподарське підприємство не набуло прав орендаря за спірним договором оренди землі].

На вказану постанову Великої Палати Верховного Суду позивач посилається у касаційній скарзі і таке посилання заслуговує на увагу.

Разом з тим, у розглядуваній справі позивач просить скасувати записи про державну реєстрацію речового права, а у справі, яка знаходилась на розгляді Великої Палати предметом позову була вимога віндикаційного характеру.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим.

Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій та сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

В порушення вимог статті 96 ЦПК України суд першої інстанції у цій справі повернув відповідачеві оригінали договорів оренди, не залишивши при справі копії цих письмових доказів.

У позовній заяві позивач зазначала, що є особою з інвалідністю з дитинства, не вміє розмовляти і повністю не чує (є глухонімою), а також не вміє писати та читати.

За таких обставин, не встановивши дійсних підстав позову та обставин підписання позивачем договорів оренди, не визначившись із тим, чи обраний позивачем спосіб захисту відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам, суди попередніх інстанцій зробили передчасний висновок про відмову у задоволенні заявленого позивачем позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Касаційний суд, з урахуванням встановлених статтею 400 ЦПК України меж розгляду справи у суді касаційної інстанції, процесуальної можливості усунути допущені судом недоліки не має, так як не може переоцінювати докази, встановлювати та вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 25 березня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 01 грудня 2021 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А. І. Грушицький

Судді: І. В. Литвиненко

Є. В. Петров В. В. Пророк В. В. Сердюк