Справа № 487/953/17
Провадження № 22-ц/812/608/22
У Х В А Л А

04 липня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Темнікової В.І.,

суддів Базовкіної Т.М., Крамаренко Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту та договору дарування не дійсним, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту та договору дарування не дійсним.

18 лютого 2019 року ОСОБА_5 , який представляє інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за довіреністями від 26 січня 2017 року, звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з заявою про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3

25 лютого 2019 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту та договору дарування недійсним залишено без розгляду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, 09 березня 2022 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить її задовольнити, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2019 року скасувати та направити справу для подальшого розгляду Заводським районним судом м. Миколаєва.

30 травня 2022 року ухвалою Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах ОСОБА_2 залишено без руху для надання належним чином оформленого документу, що підтверджує повноваження представника та надання належним чином оформленої апеляційної скарги з зазначенням того, коли саме позивачем було отримано копію оскаржуваної ухвали, а також причин, які зумовили подачу апеляційної скарги більш ніж через рік після її винесення судом, та доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Також було витребувано вищевказану цивільну справу з метою вирішення питання про можливість поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду.

13 червня 2022 року на виконання вимог зазначеної ухвали, представником ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 направлено на електронну пошту апеляційного суду копію ордеру на надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції та апеляційну скаргу в новій редакції, яка містить клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2019 року.

20 червня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшла витребувана цивільна справа № 487/953/17.

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1, п.2 ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно зі ст. 126 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Строк, що передбачений законом на подання апеляційної скарги має дисциплінувати учасників процесу у розумінні реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків. Суди користуючись своїми дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження в будь-якому випадку повинні обґрунтувати підстави за яких вони поновлюють такий строк. Безпідставне та необґрунтоване поновлення строку на апеляційне оскарження є порушенням прав інших учасників справи та порушенням одного із фундаментальних принципів res judicata, принципу остаточності рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2019 року постановлена за відсутності осіб, які беруть участь у справі (а.с. 228).

Відповідно до супровідного листа районного суду, 14 березня 2019 року її копія була направлена поштою сторонам по справі на адреси зазначені у позовній заяві (а.с. 229).

21 травня 2019 року представник ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за довіреністю від 26 січня 2017 року, звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з заявою про видачу копії ухвали суду про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки 13 березня 2019 року вона набрала законної сили.

Вказаною довіреністю від 26 січня 2017 року, виданою строком на три роки, нотаріально посвідченою та зареєстрованою в реєстрі за № 15, ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_5 представляти її інтереси в усіх судових установах з усіма правами, наданим законом позивачу, в тому числі з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмету позову, укладення мирової угоди, оскарження рішень та ухвал суду, отримання виконавчого листа у суді, подачі виконавчого листа для стягнення, з правом подання позову та зустрічного позову, одержання присудженого майна чи грошей, документів.

Крім того, представником ОСОБА_5 до заяви про видачу копії ухвали про залишення позовної заяви без розгляду додано ордер, виданий 21 травня 2019р., на підставі якого він представляє інтереси ОСОБА_1 в Заводському районному суді м. Миколаєва, відповідно до договору № б/н про надання правової допомоги від 18 липня 2017 року (а.с. 231).

26 червня 2019 року представник ОСОБА_5 отримав копію оскаржуваної ухвали, про що свідчить його особистий підпис у заяві (а.с. 230).

Отже, станом на дату постановлення ухвали та видачі її копії довіреність від 26 січня 2017 року, була дійсною та не відкликаною ОСОБА_1 . Крім того повноваження представника ОСОБА_5 були підтверджені ордером.

Відповідно до ч. 7 ст. 272 ЦПК України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Отже, з юридичної точки зору вважається, що ОСОБА_1 також була вручена копія ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2019 року.

За такого слід дійти висновку, що ОСОБА_1 повинна була дізнатися і дізналася про існування оскаржуваної ухвали суду ще 26 червня 2019 року через свого представника. Проте лише 09 березня 2022 року, тобто майже через 2 роки і 9 місяців з часу постановлення ухвали, ОСОБА_1 , уповноваживши нового представника ОСОБА_2 , оскаржила ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2019 року до апеляційного суду.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на те, що ознайомилася з оскаржуваною ухвалою 21 лютого 2022 року на сайті Судової влади, а тому вважає що строк на оскарження повинен відраховуватись саме від цієї дати.

В силу приписів статей 2,4 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2019 року була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 28 лютого 2019 року.

Тому, ОСОБА_1 не була позбавлений можливості дізнатись в суді першої інстанції про подальший перебіг питання щодо розгляду позову та ознайомитись із відповідними судовими рішеннями суду першої інстанції, як в суді першої інстанції, так і в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у справі «Олександр Шевченко проти України» сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи наведене наявні підстави для відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2019 року, у зв`язку з тим, що позивачка була залучена до участі у справі, а також обізнана про залишення її позову без розгляду через її представника, який отримав копію оскаржуваної ухвали 26 червня 2019р., а також у зв`язку із спливом річного строку з часу винесення оскаржуваного рішення, не зважаючи на наявність чи відсутність поважних причин пропуску цього строку та часу ознайомлення з текстом ухвали суду на Сайті судової влади (21.02.2022р.), які в даному випадку з урахуванням викладеного не мають вирішального значення, та не наданням доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , подану в її інтересах ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2019 року відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану в її інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту та договору дарування не дійсним відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена протягом 30 днів в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий: В.І. Темнікова

Судді: Т.М. Базовкіна

Т.В. Крамаренко