Єдиний унікальний номер судової справи: 225/7848/21
Номер провадження: 2/225/272/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 лютого 2022 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мигалевича В.В.,

за участю секретаря судового засідання Голубової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування вимог зазначено, що позивач є власницею квартири АДРЕСА_2 . Право власності на квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19.12.1996, в якому зазначено що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , свідоцтвом про право на спадщину за законом з якого випливає що спадкоємицею майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 , і в тому числі і на частку спадкового майна, від якого відмовилася на її користь ОСОБА_5 .

Відповідач по справі - онук заявниці - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.01.2019 року не проживає у квартирі АДРЕСА_2 . Факт того, що ОСОБА_2 не проживає за вищевказаною адресою з 01.01.2019 року по теперішній час підтверджується актом про фактичне проживання/непроживання від 30 листопада 2021 року. Факт родинних відносин зі своїм онуком документально підтвердити заявниця не може, оскільки відповідач, коли покидав місце своєї реєстрації забрав усі належні йому документи. Відповідно до довідки про склад сім`ї від 25.11.2021 року, № 2513/89, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 .

Заявниця зазначає, що неодноразово зверталась до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації, однак відповідач завжди ігнорує ці прохання.

Зазначене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивачка до судового засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про дату, час і місце розгляду справи був належно повідомлений.

Суд відповідно до ст. 280 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідив наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судом встановлено таке:

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 19.12.1996, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8)

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №499 від 05.02.2004, спадкоємицею майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 , і в тому числі і на частку спадкового майна, від якого відмовилася на її користь ОСОБА_5 (а.с.9)

Відповідно до довідки про склад сім`ї № 2513/89 від 25.11.2021, онук заявниці - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 (а.с.11)

Факт того, що відповідач з 01 січня 2019 року у вказаному житловому приміщенні не проживає, підтверджується актом Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області б/н про фактичне не проживання від 30.11.2021.

Суд, розглянув позовну заяву та додані до неї матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні такого висновку.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України,кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. При цьому, реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону.

Частиною першою ст.383ЦК України та ст.150ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Положенняст.405 ЦК України, ст.ст.150,156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в спірній квартирі, чим порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності.

На підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють данні правовідносини, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263, 280 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте Дзержинським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя В.В.Мигалевич