КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 369/2635/19 Головуючий у 1 інстанції: Дубас Т.В.
провадження №22-ц/824/3087/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за орендну плату, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року позивач ТОВ «Черемшина 2012» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що йому на праві власності належить гуртожиток по АДРЕСА_1 .

Вказував, що ОСОБА_2 було надано ліжко/місця в гуртожитку та укладено договір, яким була встановлена плата за житло у розмірі 425 грн. Загальна сума до сплати за два ліжко/місця становить 996 грн.

За умовами договору відповідач зобов`язаний вносити плату щомісячно.

В порушення вимог договору відповідачі здійснювали оплату не в повному обсязі та нерегулярно, а в грудні 2017 року відповідачі звільнили кімнату, однак борг не сплатили, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 33 864 грн.

Вважав, що оскільки відповідачі вчасно не сплатили борг, тому мають його повернути з урахування індексу інфляції у розмірі 10 849 грн 43 коп., трьох відсотків річних у розмірі 40 749 грн 77 коп., а всього борг становить 85 463 грн 20 коп.

На підставі наведеного позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість по орендній платі в розмірі 85 463 грн 20 коп. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2021 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Черемшина 2012» суму боргу по орендній платі у розмірі 33 864 грн.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ТОВ «Черемшина2012» суму судового збору у розмірі 1921 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Скарга обґрунтована тим, що в рішенні суду вказано, що 01 жовтня 2013 року між: ТОВ «Черемшина 2012» та ОСОБА_2 укладено договір №218 на оренду ліжко-місць в гуртожитку.

В матеріалах цивільної справи є договір №218 на оренду ліжко-місць в гуртожитку від 01.02.2015 року, а не від 01 жовтня 2013 року, як вказує суд.

Дійсно, ОСОБА_2 укладався договір №218 від 01.02.2015 року на оренду ліжко- місць в гуртожитку ТОВ «Черемшина 2012», але цей договір укладався зі строком дії до кінця року, тобто до 31.12.2015 року і він не продовжувався.

Згідно п.13 Договору Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2015 року.

В позовній заяві позивач вказує, що відповідачі в грудні 2017 року звільнили займану кімнату, а борг не сплатили, але даний факт не відповідає дійсності.

Вказує, що відповідач ОСОБА_3 звільнив кімнату №218 і забрав свої речі ще до того, як її звільнила ОСОБА_2 , і шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 25 грудня 2015 року був розірваний Києво-Святошинським районним судом Київської області.

ОСОБА_2 за проживання в гуртожитку сплатила 3000 грн., про що свідчать квитанція від 20.02.2015 року на суму 1500 грн. та квитанція від 26.03.3015 року на суму 1500 грн., які надіслані сторонам по справі та суду.

Тобто, відповідачем ОСОБА_2 було сплачено орендну плату за лютий, березень та квітень 2015 року, але про ці оплати орендної плати позивач навмисно замовчує.

Зазначає, що стосовно часу звільнення кімнати №218, то ОСОБА_2 звільнила кімнату в квітні 2015 року і її речей в кімнаті не було, після цього часу наймач ОСОБА_2 не проживає у вказаній кімнаті гуртожитку, її речі відсутні в кімнаті і вона не користується майном позивача.

За цих обставин договір №218 від 01.02.2015 року на оренду ліжко-місць в гуртожитку ТОВ «Черемшина 2012» закінчився 31 грудня 2015 року і не був продовжений (поновлений).

Навіть в позовній заяві представник позивача не вказував, що вказаний договір був продовжений (поновлений) до 31 грудня 2016 року, а потім ще до 31 грудня 2017 року.

Наголошує, що ОСОБА_2 не продовжувала користуватися майном після 31 грудня 2015 року.

Вказує, що якби ОСОБА_2 продовжувала користуватись майном після 31 грудня 2015 року, то навряд би позивач, який, на його думку, не отримав жодної сплати за орендну плату за 2015 рік погодився б на поновлення договору на той же строк, тобто до 31 грудня 2016 року, а потім ще до 31 грудня 2017 року.

В матеріалах справи є довідка про заборгованість за оренду 2 л/м у гуртожитку за період від лютого 2015 року до грудня 2017 року, в якій вказана заборгованість з оплати за оренду 3 л/м станом на 28.02.2019 року, яка складає 33 864 грн., тобто, розрахунок в довідці вказаний на 3 ліжко-місця, а не на два ліжко-місця.

Крім того, вказує, що в довідці про заборгованість немає навіть жодної проплати відповідачки. Звертає увагу суду на те, що позивач пропустив 3-річний строк позовної давності, оскільки позовна заява представником позивача подана 26.02.2019 року, договір №218 від 01.02.2015 року на оренду ліжко-місць в гуртожитку ТОВ «Черемшина 2012» закінчився 31 грудня 2015 року і не був продовжений.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позов в частині задоволення про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача ТОВ «Черемшина 2012» боргу з оплати за орендну плату в розмірі 33 864 грн. підлягав до задоволення, а у вимогах до ОСОБА_3 суд відмовив з тих підстав, що останній не був стороною оренди ліжко-місць в гуртожитку. Також суд відмовив у стягненні з відповідачів 3-х процентів річних та інфляції.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності ТОВ «Черемшина 2012» на праві приватної власності належать нежитлові приміщення, загальною площею 5811 м. кв., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

01 жовтня 2013 року між ТОВ «Черемшина 2012» та ОСОБА_2 укладено договір №218 на оренду ліжко-місць в гуртожитку, згідно з п.1 якого в оренду передано кімнату

АДРЕСА_2 -місце у кількості 2 л/м. Сторонами погоджено п.4 цього Договору, яким передбачено, що щомісячна орендна плата перераховується орендарем та поточний банківський рахунок орендодавця один раз на місяць, не пізніше 15-го числа кожного місяця за поточний місяць в національній валюті України

З наданого до суду розрахунку заборгованості відповідачів перед ТОВ «Черемшина-2012» станом на 26.02.2019 року за користування ліжко-місцями становить в сумі 85 463 грн 20 коп., яка складається з суми основного боргу 33 864 грн, суми втрат від інфляції - 10 849 грн 43 коп. та 3-х процентів річних - 40 749 грн 77 коп.

За вимогами ч.1ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно з ч.1 ст.812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Відповідно до статті 820 ЦК Українирозмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

За п.38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208, (яке діяло на час виникнення та існування спірних правовідносин) громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), встановлених для будинків державного та громадського житлового фонду.

Згідно з п.39 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208 передбачено, що плата за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги вноситься не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця.

Відповідно до вимог ч.3 ст.815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідач не надала суду належні докази, які повністю або частково спростовують суму позовних вимог що основного боргу.

З врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача ТОВ «Черемшина 2012» боргу по оплаті за орендну плату в розмірі 33864,00 грн.

У вимогах що стосуються ОСОБА_3 суд вірно відмовив з підстав того, що останній не був стороною договору оренди ліжко-місць в гуртожитку.

Також суд вірно відмовив у стягненні 3-х процентів річних та інфляції.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

За ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ст.267 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: