Справа № 352/2062/21
Провадження № 22-ц/4808/729/22
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р.Р.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційними скаргами представника Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 29 березня 2022 року, у складі судді Струтинського Р.Р., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2021 року АТ «ПРОСТО-страхування» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01 жовтня 2020 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено поліс № АР/4933984 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Dacia Logan» р.н. НОМЕР_1 .

13 грудня 2020 року в м. Івано-Франківську на вул. Галицькій відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Golf» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та забезпеченого транспортного засобу «Dacia Logan» р.н. НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 ДТП мала місце внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 правил дорожнього руху. Згідно постанови Івано-Франківського міського суду від 31 березня 2021 року відповідач під час вчинення ДТП керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Внаслідок ДТП було завдано майнової шкоди власнику автомобіля «Volkswagen Golf» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 . Відповідно до висновку/калькуляції № 149380 від 01 лютого 2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Golf» становить 96090,50 грн. 08 квітня 2021 року АТ «ПРОСТО-страхування» прийнято рішення про визнання пригоди страховим випадком, про що було складено страховий акт № 149380. Відповідно до платіжного доручення № 6381 від 12 квітня 2021 року АТ «ПРОСТО-страхування» виплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Volkswagen Golf» у розмірі 96090,50 грн.

Просив стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 96090,50 грн, 2270 грн судового збору та 5000 грн витрат, пов`язаних з оплатою професійної правової допомоги.

Рішенням Тисменицького районного суду від 29 березня 2022 року позов АТ «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПРОСТО-страхування» страхове відшкодування в розмірі 768272,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн та 1816 грн сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ «ПРОСТО-страхування» подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з тим, що судом було неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

Зазначає, що фактичні витрати АТ «ПРОСТО-страхування», пов`язані з вказаним страховим випадком складають 96090,50 грн.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування з урахуванням 20% ПДВ, що суперечить п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до висновку/калькуляції №149380 від 01 лютого 2021 року, розрахунок відновлювального ремонту автомобіля відбувався без врахування ПДВ. Так, при використанні ПП Аудатекс додатковий код 02 «ПДВ» містив значення 0,00%.

Апелянт вказує, що виплата страхового відшкодування на рахунок потерпілої особи була проведена без врахування ПДВ.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ «ПРОСТО-страхування» в повному обсязі.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу АТ «ПРОСТО-страхування». Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною.

Просить в задоволенні апеляційної скарги АТ «ПРОСТО-страхування» відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду в частині задоволення позовних вимог безпідставним та необґрунтованим, судом не в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначає, що позивачем додано до справи висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 20 серпня 2021 року, згідно якого визначено вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen Golf», який немає жодного відношення до визначеної суми страхового відшкодування згідно страхового акту від 08 квітня 2021 року та виплаченої грошової суми в розмірі 96090,50 грн.

Апелянт вважає, що позивач не надав суду жодного доказу в обґрунтування позовних вимог щодо правильності визначення сум страхового відшкодування, оскільки експертний висновок від 20 серпня 2021 року, яким визначалася вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу не відноситься до страхового випадку, висновок поданий з порушенням статті 77-78, 106 ЦПК України. Позивачем в судовому засіданні клопотання про проведення експертизи для визначення суми та розміру матеріального збитку не заявлялося.

Так зазначає, що калькуляція №149380 від 01 лютого 2021 року є лише попереднім внутрішнім оціночним документом страхової компанії, в якому зазначається можлива, а не кінцева сума, що може бути витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування є саме платіжне доручення, яким оплачена виплачена СТО сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, вважає, що перелік послуг наданих адвокатом не відповідає дійсності та не відповідає критерію реальності таких витрат. Просив суд першої інстанції зменшити витрати на правничу допомогу та відмовити у їх стягненні з нього у повному обсязі.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник АТ «ПРОСТО-страхування» подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 безпідставною та необґрунтованою, просить відмовити у її задоволенні.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження,

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги АТ «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «ПРОСТО-страхування» має право зворотної вимоги на отримання від винної особи відповідача ОСОБА_1 , який керував забезпеченим транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, компенсації страхового відшкодування, виплаченого потерпілій особі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, без врахування ПДВ.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 як водія забезпеченого транспортного засобу «Dacia Logan» р.н. НОМЕР_1 застрахована позивачем на підставі полісу № АР/4933984 від 01 жовтня 2020 року. Строк дії договору до 30 вересня 2021 року (а.с.5).

13 грудня 2020 року в м. Івано-Франківську по вул. Галицькій, з вини відповідача ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Dacia Logan» р.н. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої був пошкоджений автомобіль «Volkswagen Golf» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Вина відповідача у вчиненні ДТП у стані алкогольного сп`яніння підтверджується постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2021 року, якою відповідача визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн (а.с.14-15), та постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2021 року у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, якою закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.16-18).

Згідно висновку/калькуляції № 149380 від 01 лютого 2021 року вартість ремонту транспортного засобу «Volkswagen Golf» р.н. НОМЕР_2 становить 202111,67 грн, загальна сума запчастин становить 173805,20 грн, з урахуванням зношення запчастин (коефіцієнт 61,00%) загальна сума вирахувань без ПДВ становить 106021,17 грн, таким чином загальна сума відновлювального ремонту транспортного засобу становить 96090,50 грн (202111,67 грн -106021,17 грн) (а.с.61-65).

На підставі страхового акту № 149380 від 08 квітня 2021 року потерпілому ОСОБА_2 перераховано позивачем 96090,50 грн страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 6381 від 12 квітня 2021 року (а.с.69).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 36.2 статті 36 вказаного закону передбачено, що Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ).

Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником (пп. в п. 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

АТ «ПРОСТО-страхування» виплатило ОСОБА_2 96090,50 грн страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №6381 від 12 квітня 2021 року. Така виплата проведена на підставі висновку/калькуляції № 149380 від 01 лютого 2021 року.

Висновком зазначено, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 202111,67 грн, з вирахуванням зношення запчастин 61% (без врахування ПДВ) складає 106021,17, а загальна сума після вирахувань з ПДВ - 96090,50 грн.

При цьому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Суд першої інстанції встановив, що документальне підтвердження відновлення транспортного засобу на профільній СТО відсутнє, а тому дійшов висновку, що у страховика у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати потерпілому шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей та ПДВ. У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивачем були понесені витрати зі сплати ПДВ, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодуванню позивачу вартості ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Апеляційний суд критично розцінює доводи апелянта ОСОБА_1 які зводяться до того, що відсутність доказів про фактичне здійснення ремонту автомобіля є підставою для відмови у позові, оскільки згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ).

Так, у протоколах огляду транспортного засобу №149380 від 15 грудня 2020 року та додаткового огляду від 21 січня 2021 року зазначено опис пошкоджених деталей транспортного засобу та долучено фотографій пошкодженого транспортного засобу. АТ «ПРОСТО-страхування» здійснило виплату страхового відшкодування на підставі висновку/калькуляції №149380 від 01 лютого 2021 року, який відповідач не оспорює.

Посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду в інших справах не можуть бути застосовані у даному випадку, оскільки стосуються відмінних правовідносин та обставин справи.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Стаття 30 вищевказаного закону передбачає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із статтею 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначила Велика Палата Верховного суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Представництво АТ «ПРОСТО-страхування» у суді здійснював адвокат Синюк С.Л. на підставі договору про надання правової допомоги №1 від 02.01.2020 року.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу останнім надано: копію договору про надання правової допомоги №1 від 02.01.2020 року (а.с.77-81), копію акту виконаних робіт (а.с.82), копію рахунку-фактури №16 від 02.08.2021 року до договору №1 (а.с.83), копію платіжного доручення №14039 за надання юридичних послуг відповідно до договору №1 (а.с.84), копію детального опису робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової допомоги від 25.08.2021 року (а.с.85).

Отже, якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги АТ «ПРОСТО-Страхування» та ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 29 березня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, у випадках передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: В.А. Девляшевський

О.О. Томин