Справа № 203/340/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

за участю представника заявника - ОСОБА_1

заінтересованої особи - ОСОБА_2

представника заінтересованих осіб - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_4 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена заява ОСОБА_4 , в якій останній посилався на те, що є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на теперішній час проживає разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 . Під час неодноразових скарг на поведінку матері ОСОБА_2 та її нинішнього чоловіка ОСОБА_5 , на базі «Зеленої кімнати» за направленням Солом`янського УП ГУНП у м.Києві ним було отримано висновок щодо перебігу психологічної роботи з малолітньою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого вбачається, що дитина неодноразово зазнавала психологічне та сексуальне насильство в материнській родині, де під психологічним насильством відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» розуміємо форму домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у т.ч. щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи…; а під сексуальним насильством форму домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у т.ч. вчинені стосовно дитини або в її присутності. Малолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазнала психологічної травми в материнській сім`ї з боку ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_5 . Конгрудентність вербальних та невербальних реакцій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідчить про правдомовність дитини. Остання потребує психологічної реабілітації і убезпечення її від контакту з особами, які спричинили їх психологічну травму, зокрема, ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_5 . Також в професійному висновку зазначено, що малолітня ОСОБА_6 описує додатковий фактор сексуального насильства над нею з боку ОСОБА_5 , зокрема, присилання зазначеною особою дитині відео із сексуальним змістом. Короткий огляд представлених відеоматеріалів свідчить про тривалий деструктивний вплив з боку ОСОБА_5 на малолітню ОСОБА_6 засобами відеолистів. Автентичні перевірки медіа контенту мають здійснити слідчі органи. З психологічної точки зору, подання зображень оголених чоловічих сідниць, маніпуляції огірком з анальним отвором, відео спорожнень оголеного чоловіка, медіа контент ерегованих статевих органів домашніх тварин, є сексуальним насильством над малолітньою. Малолітня ОСОБА_6 відчувала сильний дискомфорт та страх, коли її оголеною купав ОСОБА_5 . При цьому, дівчинці було вже 7 років, а вже з 5-6 років у дітей формується природня сором`язливість та кордони щодо власного тіла, які наразі були порушені. Тому для ОСОБА_6 порушення кордонів природньої сором`язливості і дотику до оголеного тіла «чужим чоловіком» (навіть з позитивної мотивації» переживається дитиною в якості сексуального насильства. Коли дитина проживала спільно із матір`ю ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_5 , постійно відчувала пресинг з їх боку, зокрема, матір та її чоловік неодноразово залякували дитину, що віддадуть її до дитячого будинку. Дівчинка була свідком розмови між матір`ю та її чоловіком про те, що вони хочуть вбити батька. При цьому дитина відчувала страх за себе і свого батька на 10 балів з 10 можливих по шкалі емоцій (ЕMDR), що є травматичним переживанням. Малолітня ОСОБА_6 описує той факт, що матір часто ходила по квартирі голою. При цьому дитина відчувала дискомфорт, який посилювався тим фактором, що це все відбувалось не тільки в її присутності, але й в присутності ОСОБА_5 , тобто зазначені дії переживались дитиною в якості сексуального насильства в сім`ї. Дитина була свідком побиття своєї бабусі (матері батька) ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_5 , що також стало для дитини психологічною травмою. При цьому дитина переживала паніку, страх, відчуття небезпеки. Дана ситуація належить до категорії психологічного насильства над дитиною.

Відповідно до вищевказаного було відкрито ряд кримінальних справ, а саме: кримінальне провадження №0001148 від 05.10.2021 року за ч.2 ст.301 КК України, за фактом наявності повідомлень у месенджері «Вайбер», які містять ознаки порнографічної продукції, де ОСОБА_4 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6 , є потерпілим; кримінальне провадження №0000178 від 24.12.2021 року за ч.2 ст.125 КК України, за фактом побиття та нанесення тілесних ушкоджень бабусі дівчинки ОСОБА_7 , де свідком побиття була ОСОБА_6 ; кримінальне провадження №0000003 від 01.01.2021 року за ч.1 ст.125 КК України, за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Згідно довідки КЗ «Дніпровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР, в ході психодіагностичного інтерв`ю було виявлено, що після телефонних розмов з матір`ю у ОСОБА_6 проявляються в поведінці та настрої ознаки стресу: бурхливої емоції, пов`язані із незначними чинниками, агресивний стан чергується зі спокійним станом, важко зосереджується. Також, часто побачивши на дорозі автомобіль темного кольору з позначкою «Getmancat», ОСОБА_6 згадує, що подібний автомобіль був у ОСОБА_5 і одразу починає лякатись, панікувати, ховатись в місця, де її не побачать, і потім довго не хоче виходити звідти. Актуальний емоційний стан ОСОБА_6 емоційна напруженість, ситуативна тривожність. Тривога з`являється у дівчинки в певній ситуації при згадуванні матері ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_5 . Останні асоціюються у дівчинки з агресивними діями, злістю, дівчинка не має довіри до матері, має численні страхи, пов`язані із матір`ю та ОСОБА_5 . Події в житті дитини, які пов`язані з матір`ю та ОСОБА_5 є тригером, який актуалізує травматичний досвід дівчинки і негативно впливає на її поведінку та настрій. Таким чином, психоемоційний стан дитини свідчить про те, що дівчинка піддавалась психологічному та фізичному насильству з боку матері та її нинішнього чоловіка.

Також заявник просив звернути увагу на фотоматеріали, відповідно до яких ОСОБА_5 цілує неповнолітню дитину ОСОБА_6 в губи, що свідчить про факт сексуального насильства над дитиною.

Посилаючись на вказані обставини, з метою захисту від повторного вчинення домашнього, психологічного та сексуального насильства над дитиною, заявник просив видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_5 строком на шість місяців, яким заборонити останнім перебувати в місці спільного проживання (перебування) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; наближатись ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування дитиною; вести листування, телефонні переговори із дитиною або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та обмежити спілкування з дитиною.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.01.2022 року заяву було залишено без руху.

Після усунення недоліків заяви, ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31.01.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засідання заявник та його представник підтримали подану заяву та посилаючись на викладені в ній підстави, просили її задовольнити в повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , а також її представник та представник іншої заінтересованої особи ОСОБА_5 , під час розгляду справи заперечували проти задоволення заяви, посилаючись на її безпідставність та недоведеність викладених в ній обставини належними та допустимими доказами. Зокрема, в наданих письмових запереченнях представник заінтересованих осіб посилався на те, що підставою розірвання сімейних відносин із ОСОБА_4 стало систематичне домашнє насильство по відношенню до ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_6 з боку ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_7 , а також чисельні зради ОСОБА_4 . 18.12.2020 року ОСОБА_4 на ґрунті особистих неприязних стосунків побив її на очах у дитини. За вказаним фактом було внесено відомості до ЄРДР за №0000006 від 01.01.2021 року за ч.2 ст.125 КК України. Через вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_7 , 08.02.2021 року вона разом із дитиною виїхала до іншого місця проживання та з 08.02.2021 року по 20.10.2021 року мешкали з донькою окремо за адресою: АДРЕСА_2 . 26.02.2021 року ОСОБА_4 спільно зі своєю матір`ю організував та влаштував скандал біля театру опери та балету, де дитина відвідує гурток з класичних танців. Для фіксації цього спеціально запросив невідому особу в якості оператора, який знімав усі дії вказаних осіб, таким чином штучно створюючи докази для суду. При цьому, ні думка дитини, ні її психоемоційний стан батька та бабусю дитини не цікавили. Метою таких дій було фізичною силою, без згоди дитини, змінити її місце проживання шляхом викрадення від матері. Викликаним на місце нарядом поліції відносно ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП. Також відносно останнього 26.03.2021 року було винесено терміновий заборонний припис серії АА №235898 терміном на п`ять діб. На теперішній час в провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває справа №203/731/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини. Висновком органу опіки та піклування визначено доцільним визначити місце проживання дитини з матір`ю. 20.10.2021 року під час перебування її в судовому засіданні у справі №203/731/21, коли дитина залишалась вдома за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , який не був присутнім в судовому засіданні, вчинив викрадення дитини з місця її фактичного проживання, з проникненням у житлове приміщення. Про факт стеження, погроз на свою адресу вона та її чоловік ОСОБА_5 неодноразово повідомляли органи поліції та за цими фактами внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.129 КК України і ведеться досудове розслідування. Батьком дитини явку її до школи не забезпечено, дитина силою утримується батьком у невідомому місці. Внаслідок чисельних протиправних дій батька по відношенню до матері в присутності дитини та у відношенні самої дитини, остання зазнала значної психоемоційної травми. В неї констатовано лабільність та психоемоційна незрілість. Батько на теперішній час намагається використати вказані особливості психоемоційного розвитку дитини з метою примушування її до давання завідомо неправдивих, відверто надуманих пояснень щодо протиправних дій матері та її чоловіка по відношенню до дитини. При цьому, він намагається штучно створити докази у вигляді т.з. висновків психологів, які не мають жодної доказової сили. Жодних протиправних дій по відношенню до дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , не вчиняли. Після повернення дитини матері 30.08.2021 року психодіагностичну роботу з дитиною проводили психологи в межах програми «Зелена кімната» на базі ГУНП в Дніпропетровській області і дитина про будь-які протиправні дії по відношенню до неї не повідомляла. Між тим більше ніж через три місяці після вказаних подій (викрадення дитини батьком та бабусею 20.10.2021 року) під психологічним насильством з боку батька, дитина починає надавати відверто неправдиві пояснення. Також представник заінтересованих осіб просив звернути увагу на те, що до заінтересованих осіб у заявника склались неприязні стосунки, На теперішній час між батьками існує спір з приводу визначення місця проживання дитини, а тому вказана заява ОСОБА_4 є намаганням шляхом маніпулювання нормами закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фактично вирішити спір про визначення місця проживання дитини та легалізувати протиправні дії заявника з перешкоджання будь-якому спілкуванню матері з власною дитиною, а також психологічне насильство, яке чиниться ним та ОСОБА_7 у відношенні дитини.

Перевіривши доводи, викладені в заяві та запереченнях до неї, заслухавши пояснення сторін та їх представників, а також дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно термінів, наведених в п.п.3,6,7,8,14,15,17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»:

-домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

-кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

-обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

-особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

-психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

-сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності;

-фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання.

Відповідно до ст.4 зазначеного вище Закону основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, є 1) гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; 2) належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих, дотримання принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 4) визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; 5) повага та неупереджене і небайдуже ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 6) конфіденційність інформації про постраждалих осіб та осіб, які повідомили про вчинення домашнього насильства; 7) добровільність отримання допомоги постраждалими особами, крім дітей та недієздатних осіб; 8) врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку; 9) ефективна взаємодія суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, з громадськими об`єднаннями, неурядовими організаціями, засобами масової інформації та іншими заінтересованими особами.

Частиною 1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

В свою чергу ч.ч.1-4 ст.26 цього Закону встановлено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Пунктом 3 ч.1 ст.350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Під час розгляду справи встановлено, що заявник ОСОБА_4 та заінтересована особа ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З лютого 2021 року ОСОБА_2 припинила спільне проживання із ОСОБА_4 та переїхала з дитиною за адресою: АДРЕСА_2 , де проживала з останньою та чоловіком ОСОБА_5 .

20.10.2021 року ОСОБА_4 без погодження із матір`ю дитини забрав останню до себе та по теперішній час мешкає з разом із донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на теперішній час в провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа №203/731/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зустрічним позовом ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини. Висновком органу опіки та піклування визначено доцільним визначити місце проживання дитини з матір`ю.

Звертаючись в інтересах ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про видачу обмежувального припису стосовно матері дитини ОСОБА_2 та її чоловіка, вітчима дитини ОСОБА_5 , ОСОБА_4 посилався на те, що на базі «Зеленої кімнати» за направленням Солом`янського УП ГУНП у м.Києві ним було отримано висновок щодо перебігу психологічної роботи з малолітньою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого вбачається, що дитина неодноразово зазнавала психологічне та сексуальне насильство в материнській родині, що полягало в присиланні ОСОБА_5 дитині відео із сексуальним змістом; купанні її оголеною ОСОБА_5 , цілуванні в губи; залякуванні дитини, що віддадуть її до дитячого будинку; розмов ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в присутності дитини про те, що вони хочуть вбити батька. Малолітня ОСОБА_6 описувала той факт, що матір часто ходила по квартирі голою. При цьому дитина відчувала дискомфорт, який посилювався тим фактором, що це все відбувалось не тільки в її присутності, але й в присутності ОСОБА_5 , тобто зазначені дії переживались дитиною в якості сексуального насильства в сім`ї. Дитина була свідком побиття своєї бабусі (матері батька) ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_5 , що також стало для дитини психологічною травмою.

Посилаючись на вказані обставини, з метою захисту від повторного вчинення домашнього, психологічного та сексуального насильства над дитиною, заявник просив видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_5 строком на шість місяців, яким заборонити останнім перебувати в місці спільного проживання (перебування) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; наближатись ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування дитиною; вести листування, телефонні переговори із дитиною або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та обмежити спілкування з дитиною.

Суд враховує, що доводи заяви про видачу обмежувального припису фактично ґрунтуються на висновку психолога, зробленого за наслідками співбесіди з дитиною та з її слів і об`єктивно іншими доказами не підтверджуються.

З оглянутого відеозапису співбесіди вбачається, що психолог спілкувалась з дитиною українською мовою, в той час як дитина розмовляла російською. При цьому, психолог розпитувала у дитини про ті факти, що пропонувались самою дитиною, не з`ясовуючи фактичних обставин, якими вони були викликані.

В той час, судом встановлено, що між заявником ОСОБА_4 та ОСОБА_2 існують тривалі неприязні стосунки, які виникли внаслідок спору щодо визначення місця проживання їх малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на теперішній час вирішується в судовому порядку.

На ґрунті цього, між заявником та заінтересованими особами виникали періодичні сварки, свідком яких була дитина, за наслідками яких відкрито ряд кримінальних проваджень. Крім того, за наслідками протиправних дій ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_2 працівниками поліції виносився терміновий заборонний припис та складався протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, за наслідками розгляду якого постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.11.2021 року у справі №203/4125/21, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, за фактом вчинення домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_2 та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

За вказаних обставин, суд не визнає належним, допустимим та достатнім доказом наданий заявником професійний висновок к.п.н. ОСОБА_9 .

Що стосується наданого заявником фотознімку, на якому зафіксовано поцілунок ОСОБА_5 та дитини в салоні автомобіля, суд враховує, що доводи заявника про те, що вказаний факт має ознаки сексуального насильства по відношенню до дитини, є припущенням заявника, оскільки поцілунок, як прояв певних відносин, може мати не тільки сексуальне забарвлення, а бути також проявом дружніх відносин, почуття прихильності між членами сім`ї та інш.

Крім того, суд враховує, що заявник посилається на обставини, що на його думку мали місце в період проживання дитини з матір`ю, тобто до 20.10.2021 року. Будь-яких доказів, що після зміни місця проживання дитини та залишення її у батька і на момент звернення з заявою 20.01.2022 року, заінтересованими особами вчинялись будь-які дії по відношенню до дитини, що мають ознаки домашнього насильства, або наявні ризики вчинення таких дій, заявником суду не представлено.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 ч.1 ст. Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

У постанові Верховного Суду від 13.01.2021 року у справі №369/7782/19 (провадження №61-21337св19) зроблено висновок, що «відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Крім того, ч.ч.1,4 ст.22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала дитина має всі права постраждалої особи, реалізація яких забезпечується з урахуванням найкращих інтересів дитини, її віку, статі, стану здоров`я, інтелектуального та фізичного розвитку.

Звернення та повідомлення про вчинення домашнього насильства стосовно дітей приймаються і розглядаються згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності.

З урахуванням змісту наведених норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та ЦПК України, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Оскільки заявником не надано належних, допустимих та достатніх доказів вчинення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 умисних дій, які підпадають під ознаки домашнього насильства в розумінні ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або ризиків вчинення в подальшому таких дій, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви ОСОБА_4 в повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю заявлених вимог.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,5,10-13,76-81,223,258-260,350-1-350-8 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_4 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , про видачу обмежувального припису відмовити повністю.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 лютого 2022 року.

Суддя С.Ю. Казак