П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року місто Київ

справа №752/25877/21

провадження№22-ц/824/6273/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 29 грудня 2021 року, ухвалене у складі судді Чередніченко Н.П.,

у справі запозовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алла Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 1 грудня 2021 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алла Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 7264, вчинений 25 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., яким запропоновано звернути стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» за період із 29 вересня 2019 року по 29 жовтня 2019 року суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 37484,05 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1100 грн., а всього суму в розмірі 38584,05 грн. Стягнуто з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 судовий збір на загальну суму 1362 грн.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 29 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в який просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу. В апеляційній скарзі посилається на те, що інформація про те, чи є особа адвокатом є загальнодоступною, особливо при наявності даних свідоцтва такої особи про право на заняття адвокатською діяльністю і могла бути перевірена. Позивачем надано достатньо документів, які підтверджують розмір витрат, у акті наведені фактично надані послуги, витрачений час та вартість послуг. Апелянт зауважує, що витрати на отриману професійну правову допомогу мають бути розподілені за наслідками розгляду справи по суті незалежно від того фактично вони сплачені чи тільки мають бути сплаченими.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач АТ «Банк Форвард» не скористався.

В судове засідання представник АТ «Банк Форвард», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.121-123), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 адвокат Цвєтков Г.О. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції вважав, що у справі слід ухвалити додаткове рішення в частині розподілу судових витрат, пов`язаних із отриманням позивачем правничої допомоги, оскільки в позові стороною позивача було заявлено про надання суду доказів на підтвердження отримання правової допомоги, а після ухвалення рішення позивачем були подані документи, при ухваленні рішення судом питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги, вирішено не було.

Вирішуючи питання щодо поділу судових витрат, суд першої інстанції виходив із того, що стороною позивача не надано суду доказів того, що Цвєтков Г.О. , з яким позивач уклав договір про надання правової допомоги є адвокатом, оскільки до заяви не долучено ані відповідного ордеру, ані копії відповідного свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю зазначеної особи. Крім того, судом зазначено, що із акту наданих послуг до договору вбачається, що до складу послуг, наданих Цвєтковим Г.О. було включено, зокрема, написання клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, яке в матеріалах справи фактично відсутнє, а також вартість участі в судовому засіданні, яке фактично у справі не проводилось, оскільки розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також суд першої інстанції вказав, що на підтвердження сплати позивачем коштів за надані правничі послуги в сумі 28000 грн. стороною позивача було надано суду копію прибуткового касового ордеру ТОВ «Алмарк Україна» № 2 від 21 грудня 2021 року, засвідчену печаткою зазначеного товариства, який на переконання суду, не є належним та достатнім доказом, який засвідчує фактичну оплату послуг, наданих адвокатом, оскільки будь-яких доказів на підтвердження того, що зазначене товариство, з огляду на наявність договірних відносин між двома фізичними особами, вправі отримувати кошти за укладеним договором, стороною якого воно не є, позивачем до заяви не долучено. Інших доказів на підтвердження того, що правова допомога була надана позивачу саме адвокатом, та те, що позивачем було фактично сплачено за послуги адвоката суму в розмірі 28000 грн. матеріали справи не містять, та стороною позивача суду надано не було.

Проте з такими висновками повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді; ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову; а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.134 ЦПК України; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Статтю 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас за змістом ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.2 ст.141 ЦПК України Проте, у ч.3 ст.141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирних шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.3 ст.141 ЦПК України, визначені також положеннями ч.ч.4,5 ст.141 ЦПК України.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами ( ч.5 ст.137 ЦПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.3,4,5 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої увалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч.3,4,5 ст.141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно сказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 11 листопада 201 року у справі № 873/137/21).

У постановах Верховного Суду від 7 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 8 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим ( рішення у справі «East/ West Allianc Limited проти України», заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Звертаючись з позовом до суду, позивач ОСОБА_1 у позовній заяві позивач повідомив про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить, зокрема, витрати за договором про надання правової допомоги за попередніми розрахунками складають 28 000 грн.

Як убачається з матеріалів справи 8 лютого 2021 року між Цвєтковим Г.О. , який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2782/10, видане Київською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 31 березня 2005 року, та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги № 48.

27 вересня 2021 року між Цвєтковим Г.О. та ОСОБА_1 був укладений додаток №3 до договору про надання правової допомоги № 48 від 8 лютого 2021 року, який підписаний сторонами про те, що за надання адвокатом послуги клієнт сплачує на рахунок адвоката гонорар у розмірі 2000 грн. за один час роботи.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Як зазначено у заяві позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, інформацію щодо винесення рішення у цій справі було відстежень позивачем 17 грудня 2021 року. Інформації щодо отримання позивачем копії рішення суду матеріали справи не містять.

21 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відшкодування витрат на правову допомогу, в який просив стягнути з відповідача АТ «Форвард Банк» на його користь понесені витрати на професійну правову допомогу у розмірі 28000 грн.

До заяви надано акт наданих послуг № 1 до договору про надання правової допомоги № 48 від 8 лютого 2021 року, додатку № 3 від 27 вересня 2021 року. Акт складений 20 грудня 2021 року та підписаний сторонами договору. Згідно акту адвокатом Цвєтковим Г.О. ОСОБА_1 надані наступні послуги: ознайомлення з первинними документами та матеріалами справи виконавчого провадження; попередній правовий аналіз ситуації (питання) клієнта з метою оцінки наявності перспектив та правових підстав для захисту прав та інтересів клієнта; розробка пропозицій і рекомендацій зі стратегії та тактики представництва і захисту інтересів клієнта; дослідження документів, наданих клієнтом; дослідження зміни законодавства з урахуванням попередніх редакцій та тривалості правовідносин, в яких перебуває клієнт; дослідження та аналіз судової практики в подібних правовідносинах, на що витрачено 5 годин; складання та подання до суду належним чином оформленої позовної заяви та додатків до неї, заяви про забезпечення позову, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат з виготовленням необхідних копій документів, на що витрачено 6 годин; написання клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, на о витрачено 30 хвилин; участі адвоката у судовому засіданні 1 грудня 2021 року, яке не відбулося, - 2 год.30 хв. Виходячи із вартості однієї години - 2000 грн., загальний розмір витрат з урахуванням наданих послуг, становить 28000 грн. (а.с.62).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 2 від 21 грудня 2021 року ТОВ «Алмарк Україна» прийнято від ОСОБА_1 28000 грн. як оплату за послуги згідно договору про надання правової допомоги № 48 від 8 лютого 2021 року, акт № 1 від 20 грудня 2021 року ( а.с.63).

Наявні в матеріалах справи документи дають підстави стверджувати, що позивачем з метою відшкодування витрат на професійну правничу допомогу: попередньо визначено суму судових витрат на професійну правничу допомогу, про що зазначено в позовній заяві; у строки, визначені у ч.8 ст.141 ЦПК України подано заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт, виконаних адвокатом, а також доказом на підтвердження сплати позивачем вартості наданих послуг.

Правова допомога позивачу надавалась адвокатом на підставі договору про надання правової допомоги. У договорі зазначено, що Цвєтков Г.О. має статус адвоката, інформацію щодо якого станом на грудень 2021 року мав можливість перевірити суд у Єдиному державному реєстрі адвокатів України. При наявності будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо наявності у Цвєткова Г.О. статусу адвоката суд мав би перевірити зазначену інформацію.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що правова допомога була надана позивачу саме адвокатом, є помилковим і спростовується наданими позивачем як до позовної заяви, так і до заяви про відшкодування витрат на правову допомогу документами.

Також є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів ні підтвердження проведеної позивачем оплати послуг адвоката, а тому відсутні підстави для стягнення заявленої позивачем суми в розмірі 28000 грн., оскільки для розподілу витрат на професійну правничу допомогу за наслідками розгляду справи по суті не має значення чи сплачені фактично отримані особою послуги чи тільки мають бути сплачені.

Разом з тим, суд першої інстанції правильного дійшов висновку, що стороною позивача не доведено, що адвокатом Цвєтковим Г.О. надавались послуги, саме: написання клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, а також участь представника у судовому засіданні.

Зважаючи на те, що клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника в матеріалах справи відсутнє, а судове засідання взагалі у справі не проводилось (розгляд справи відбувся без виклику сторін) , вартість цих послуг в загальній сумі 6000 грн. має бути виключена із загальної вартості наданих послуг.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача, апеляційний суд вважає, що визначення оплати на суму 22000 грн. є неспівмірним із фактично наданим обсягом юридичної допомоги, виокремлення адвокатом «ознайомлення з первинними документами та матеріалами справи виконавчого провадження; попередній правовий аналіз ситуації (питання) клієнта з метою оцінки наявності перспектив та правових підстав для захисту прав та інтересів клієнта; розробка пропозицій і рекомендацій зі стратегії та тактики представництва і захисту інтересів клієнта; дослідження документів, наданих клієнтом; дослідження зміни законодавства з урахуванням попередніх редакцій та тривалості правовідносин, в яких перебуває клієнт; дослідження та аналіз судової практики в подібних правовідносинах, попереднього розрахунку суми судових витрат з виготовленням необхідних копій документів» як самостійного виду адвокатських послуг є необґрунтованим та охоплюється діями адвоката з складання позовної заяви.

З огляду на викладене, при визначенні розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача, враховуючи критерії, що визначені ч.3 ст.141 ЦПК України, а саме реальність та розумність розміру витрат на правничу професійну допомогу, та зважаючи на те, що дана справа не потребувала затрат значного часу та великого обсягу юридичної роботи під час підготовки позовної заяви, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Визначена судом сума витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.

Таким чином, оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. (десять тисяч гривень).

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 29 грудня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 5 липня 2022 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М.Стрижеус