ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 697/561/15-ц
Провадження № 22-ц/821/57/22
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Нерушак Л. В.,

секретаря Захарченко А. Д.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) Акціонерне Товариство «Альфа-Банк»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

третя особа (позивач за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги) ОСОБА_2 ,

третя особа (позивач за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги) ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16 червня 2021 року у справі

за позовом Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» про визнання порушеним права споживача фінансових послуг банку та визнання кредитного договору та додатків до нього недійсними, у зв`язку з укладенням їх під впливом обману зі сторони банку,

позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 до АТ «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_3 , про визнання порушеним права споживача фінансових послуг банку, визнання недійсним кредитного договору, додатків до нього, у зв`язку з укладенням його під впливом обману зі сторони банку та визнання недійсним договору іпотеки,

та позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до АТ «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання порушеним права споживача фінансових послуг банку, визнання недійсним кредитного договору та додатків до нього, у зв`язку з укладенням його під впливом обману зі сторони банку, у складі: головуючого судді Льон О. М., повний текст судового рішення складено 19 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивував тим, що 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. 15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вищезазначених договорів відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008, що був укладений між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Альфа-Банк». Таким чином усі права кредитора за кредитним договором належать ПАТ «Альфа-Банк».

18.06.2008 ВАТ «Сведбанк» та відповідач ОСОБА_1 уклали Кредитний договір №2301/0608/88-1026. Відповідно до умов вказаного Договору позивач зобов`язується надати відповідачу кредит у сумі 50000,00 USD, у строк з 18.06.2008 до 17.06.2018. Відповідач зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту.

Відповідно до Листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 НБУ операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного контролю». Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Відповідно до умов Договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 50000,00 доларів США, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. У порушення умов Кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 01.02.2015 має прострочену заборгованість: за кредитом - 18277,69 доларів США, що за курсом НБУ на 01.02.2015 складає 295327,58 грн; за відсотками - 556,16 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 8986,33 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом.

У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх зобов`язань зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору відповідачу була нарахована неустойка, розмір якої складає станом на 01.02.2015 - 67,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 1082,57 грн.

Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше за один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту за Договором. На виконання умов Договору відповідачу була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за Кредитним договором №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 в сумі 305396,48 грн. а саме: за кредитом - 295327,58 грн, по відсотках - 8986,33 грн, пеню - 1082,57 грн та судові витрати по справі понесені позивачем при подачі позову до суду в розмірі 3053,96 грн.

06.07.2015 відповідач ОСОБА_1 звернулася в суд, зі зміненим в подальшому, зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання порушеним права споживача фінансових послуг банку та визнання кредитного договору та додатків до нього недійсними у зв`язку з укладенням їх під впливом обману зі сторони банку (т. 2 а.с. 39-47).

Свій позов мотивувала тим, що 18.06.2008 між нею та ВАТ «Сведбанк» був укладений Кредитний договір №2301/0608/88-1026. В подальшому, як їй стало відомо, 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за Кредитним договором. В свою чергу, 15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за Кредитним договором. Згідно вищезазначених угод відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008, що був укладений між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Вважає, що відповідач за зустрічним позовом не дотримав та грубо порушив вимоги законодавства необхідні для даного виду договорів, а саме: не виконав вимоги про дотримання істотних умов договору, щодо надання позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів, приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за користування кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах, що на переконання позивача, є ознаками введення її Банком в оману.

Банк під час укладання Кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18 червня 2008 року та Додатків до нього приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник Банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості.

Зазначає, що її було введено в оману щодо фактичних істотних умов Кредитного договору, зокрема, щодо його ціни та загальної вартості кредиту. Просить визнати порушеним її право споживача фінансових послуг банку, визнати недійсним Кредитний договір №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 та Додатки до нього, що був укладений між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та нею, у зв`язку з укладенням їх під впливом обману зі сторони Банку.

Третьою особою за зустрічним позовом ОСОБА_2 до суду було подано позовну заяву до АТ «Альфа-Банк», вимоги якої в подальшому збільшено.

Свій позов обґрунтував тим, що у 2018 році його дружина ОСОБА_1 повідомила йому про існування цивільної справи №697/561/15-ц та розповіла, що згідно з висновком судово-економічної експертизи від 18.06.2018, проведеної у цій справі, встановлені факти того, що її було введено в оману відповідачем (Банком) під час укладання оскаржуваного Кредитного договору.

Так, відповідачем (Банком) по справі не дотримано визначені законом вимоги до укладеного Кредитного договору, а саме: не надано позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту під час його укладення, які є істотними для такого виду договорів, а також те, що відповідач приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за користування кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгоджені між сторонами кредитного правочину.

Відсутність в умовах спірного правочину вище зазначених застережень та домовленостей між сторонами Кредитного договору, суттєво порушує баланс договірних правовідносин позичальника, істотно знецінює вартість предмету іпотеки та значно погіршує становище іпотекодавця йому на шкоду, що є недопустимим.

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору передбачено, що «Забезпечення виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користуванням кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного Договору та інших витрат Банку, пов`язаних з одержанням виконання, являється іпотека: житловий будинок АДРЕСА_1 .

Вважає, що оскільки основне зобов`язання за Кредитним договором від 18 червня 2008 року є недійсним, тому Іпотечний договір також підлягає визнанню недійсним.

Просив суд визнати порушеним право ОСОБА_1 , як споживача фінансових послуг банку, визнати недійсним Кредитний договір №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 та Додатки до нього, у зв`язку з укладенням його під впливом обману зі сторони Банку з часу його укладання. Визнати недійсним Договір іпотеки, що був укладений між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 , предметом якого був житловий будинок АДРЕСА_1 (т. 4 а.с. 22-32).

14.02.2019 третьою особою ОСОБА_3 до суду було подано позовну заяву до АТ «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання порушеним права споживача фінансових послуг банку, визнання недійсним кредитного договору, додатків до нього, у зв`язку з укладенням його під впливом обману зі сторони банку. Свій позов обґрунтував тим, що у 2018 році його мати ОСОБА_1 повідомила йому про існування цивільної справи №697/561/15-ц та розповіла, що згідно з висновком судово-економічної експертизи від 18.06.2018, проведеної у цій справі встановлені факти того, що її було введено в оману відповідачем (Банком) під час укладання оскаржуваного Кредитного договору.

Вважає, що під час укладення спірного Кредитного договору та Додатків до нього відповідач (Банк) приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов Договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник Банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному Графіком погашення заборгованості. Вищенаведене приховування важливої, об`єктивної та необхідної інформації від позичальника перед підписанням договору та невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов до фактично встановлених з метою встановлення завищених процентів за користування кредитом та отримання прихованого прибутку, вважає таким, що свідчить про наявність умислу в діях відповідача.

Просив суд визнати порушеним право ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг банку, визнати недійсним Кредитний договір №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 та Додатки до нього, у зв`язку з укладенням його під впливом обману зі сторони Банку з часу його укладання (т. 4 а.с. 2-12).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16 червня 2021 року позов АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за Кредитним договором - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за Кредитним договором №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 в розмірі 305396,48 грн, а саме: за кредитом - 295327,58 грн, по відсотках - 8986,33 грн, пені - 1082,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» судові витрати, понесені останнім при сплаті судового збору у сумі 3053,96 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання порушеним права споживача фінансових послуг Банку та визнання Кредитного договору та Додатків до нього недійсними у зв`язку з укладенням їх під впливом обману зі сторони Банку - задоволено частково.

Визнано недійсним п. 3.11 Кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008, укладеного між ВАТ «Сведбанк», правонаступником за яким відповідно до договору купівлі-продажу прав вимог від 15 червня 2012 року є ПАТ «Альфа-Банк», з одного боку та ОСОБА_1 з іншого, згідно якого: за перевірку документів згідно цього Договору позичальник сплачує Банку в день фактичної видачі кредиту комісію у розмірі 1% від розміру кредиту, без ПДВ шляхом сплати суми комісії на рахунок № НОМЕР_1 через касу Банку або безготівковим шляхом в національній валюті по офіційному курсу НБУ в день такої сплати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання Кредитного договору та Додатків до нього недійсними у зв`язку з укладенням їх під впливом обману зі сторони Банку - відмовлено.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_2 до АТ «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_3 , про визнання порушеним права споживача фінансових послуг Банку, визнання недійсним Кредитного договору, Додатків до нього, у зв`язку з укладенням його під впливом обману зі сторони Банку та визнання недійсним Договору іпотеки - відмовлено.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до АТ «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання порушеним права споживача фінансових послуг Банку, визнання недійсним Кредитного договору та Додатків до нього, у зв`язку з укладенням його під впливом обману зі сторони Банку - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що підстав для визнання в цілому спірного Кредитного договору недійсним немає, а оскільки основне зобов`язання за цим Договором не виконано, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 повинна нести відповідальність за його невиконання.

Судом зазначено, що Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі та надав ОСОБА_1 на умовах, визначених укладеним між ними Договором, суму коштів, що підтверджується заявою на видачу готівки від 18.06.2008, зокрема, факт їх видачі в іноземній валюті.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 , то суд першої інстанції виходив з того, що несправедливими є положення Кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008, які містять умови в п. 3.11 щодо сплати комісії за перевірку документів, що є підставою для часткового задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та визнання такого положення недійсним.

Щодо позовів третіх осіб, то суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на укладання ОСОБА_1 . Кредитного договору від 18.06.2008 не потрібна була згода її чоловіка ОСОБА_2 , укладенням даного спірного Договору його права та законні інтереси порушені не були, тому відсутні правові підстави для задоволення його позовних вимог про визнання недійсним Кредитного договору, Додатків до нього, у зв`язку з укладенням його під впливом обману зі сторони Банку та визнання порушеним права, як споживача фінансових послуг Банку.

З аналогічних підстав, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3 , оскільки його права не були порушені, укладенням спірного Кредитного договору між його матір`ю ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ «Сведбанк».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У серпні 2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суперечності висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення суми заборгованості за Кредитним договором та судового збору з ОСОБА_1 та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_1 , задовольнити.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що позивач стверджує, що згідно угод відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором, який був укладений з ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк», що насправді не відповідає дійсності та не підтверджується жодними належними, допустимими доказами по справі.

Крім цього, заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором, на яку вказує позивач, не відповідає дійсності та не підтверджується жодними належними, допустимими доказами по справі.

Звертає увагу, що позивачем не надано до суду жодних належних, допустимих, достовірних доказів на підтвердження по-перше, наявності права вимоги за Кредитним договором, по-друге, існування заборгованості за Кредитним договором в сумі 305396,48грн.

Вказує, що виписка з Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року на 2-х аркушах не є оригіналом, навіть не є оригіналом самої виписки, про існування якої нічого невідомо відповідачу та іншим учасникам у справі. У зазначеній копії відсутні підписи продавця та покупця, а так само відсутні печатки юридичних осіб на підтвердження вчинення правочину. За таких обставин копія виписки не відповідає вимогам ст. 207 ЦК України. Крім того, позивачем не надано до суду доказів на виконання умов Договору-купівлі прав вимоги від 25 травня 2012 року, а саме не надано підтвердження перерахування коштів ПАТ «Дельта Банк» за Договором на рахунок ПАТ «Сведбанк». Так само, не надано суду доказів направлення та отримання повідомлення про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором зацікавленим особам. Не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідно до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за Кредитним договором.

Стверджує, що наданий Банком розрахунок не може вважатися належним та допустимим доказом по справі, оскільки з його змісту неможливо визначити розмір заборгованості по кожному платіжному періоду до лютого 2015 року та через це неможливо встановити важливі факти і обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, зокрема: обставини, стосовно розміру відсоткової ставки, яку застосував ПАТ «Альфа-Банк» для нарахування відсотків за користування кредитом починаючи з моменту укладення Кредитного договору по лютий 2015 року; обставини стосовно правильності арифметичних підрахунків нарахування відсотків починаючи з моменту укладення Кредитного договору по лютий 2015 року.

Звертає увагу апеляційного суду, що суд першої інстанції неправомірно взяв до уваги розрахунок нібито наявної заборгованості за відсотковою ставкою, яка взагалі не передбачена Кредитним договором.

Підтвердження відсутності у справі належних та допустимих доказів заборгованості за Кредитним договором також слугує і висновок експерта, який міститься в матеріалах справи, в якому навіть експерт не зміг встановити розмір реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Проте, суд першої інстанції, в порушення приписів законодавства, жодним чином це не обґрунтовуючи не взяв до уваги висновок експерта (який не було спростовано жодними іншими доказами) та прийняв до уваги розрахунок Банку, який є повністю неправильним та недостовірним.

Щодо неправомірності рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову зазначає наступне. З аналізу та вивчення матеріалів Кредитного договору вбачається, що в його змісті є відсутніми встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для його укладення, а саме відповідач при укладенні спірного Кредитного договору з позичальником не здійснив належно детальний, достовірний та об`єктивний розпис сукупності вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача, тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням Договору про надання споживчого кредиту згідно імперативних вимог п. 2 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п. 3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Стверджує, що відповідач по справі скористався тим, що позивачу об`єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного Кредитного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач в порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні Кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. З огляду на зазначене, можна стверджувати про той факт, що відповідач за зустрічним позовом по справі під час укладання Кредитного договору та Додатків до нього приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник Банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному Графіком погашення заборгованості.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

16 серпня 2021 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16 червня 2021 року у даній справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 серпня 2021 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єльцов В. О., судді Карпенко О. В., Нерушак Л. В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд та з викликом сторін в судове засідання.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 15 лютого 2022 року №124/0/15-22 суддю судової палати з розгляду цивільних справ Черкаського апеляційного суду ОСОБА_4 звільнено з посади судді Черкаського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви у відставку.

За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями через систему документообігу суду 21 лютого 2022 року визначено для розгляду суддю (суддю-доповідача) Черкаського апеляційного суду Василенко Л. І. та суддів: Карпенко О. В., Нерушак Л. В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження суддею-доповідачем Василенко Л. І.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

З метою отримання кредиту ОСОБА_1 заповнила заяву-анкету ВАТ «Сведбанк», де зазначила, що бажає отримати 500000 дол. США під 11,9 % річних на 120 місяців, оплата шляхом щомісячних платежів (т.1 а.с. 10, 215-216).

18.06.2008 між ВАТ «Сведбанк», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №2301/0608/88-1026 (т. 1 а.с. 5-7).

Відповідно до п. 1 вказаного Кредитного договору Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч дол. США) доларів США на строк з 18.06.2008 по 17.06.2018 та на умовах, передбачених у цьому Договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим Договором.

Пунктом 1.3 визначено розмір процентів, який складає 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Відповідно до п. 3.1. Договору позичальник зобов`язується погасити заборгованість, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № НОМЕР_2 щомісяця, через касу Банку згідно Додатку №1, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Кредитні кошти призначені на споживчі цілі, що передбачено п. 1.4 Кредитного договору.

Сторонами за взаємною згодою, досягнутою при укладанні Договору, встановлено, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки або строку виконання позичальником зобов`язань може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього Договору, у випадку і у порядку, встановленому п. 6.1.2. цього Договору.

Про зміну процентної ставки Банк повідомляє позичальника шляхом направлення листа з повідомленням про вручення за 10 календарних днів до вступу в дію зміненої процентної ставки. Зміни до Договору набувають чинності, а нова процентна ставка починає діяти з 11-го дня після відправлення Банком повідомлення відповідно до цього підпункту п. 6.1.2 цього Договору (п. 6.1.2.1 Договору кредиту) (т. 1 а.с. 6).

Відповідно до п. 10.12 Договору, підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що перед укладенням Кредитного договору Банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладенні Кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 №168, в повному обсязі.

25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до чинного законодавства, був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами (т. 1 а.с. 13).

Відповідно до заяви від 19 травня 2008 року ОСОБА_1 , зокрема, підтвердила те, що перед укладенням Кредитного договору Банк надав їй в письмовій формі вичерпну інформацію про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Їй було роз`яснено існуючі особливості кредитування, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування (т.1 а.с. 217).

Згідно квитанції від 18 червня 2008 року, ОСОБА_1 видали кредит, згідно Кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18 червня 2008 року, у розмірі 50000 дол. США, що на час видачі складало 242715 грн (т.1 а.с. 218).

15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами і відповідно до укладених Договорів відбулось відступлення прав вимоги за Кредитним договором №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008, який був укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого став ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» (т. 1 а.с.14-20, 25).

Відповідно до вимоги про дострокове повернення кредиту, 17.02.2015 за вих. №15442-102 б/б, за Договором №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008, ОСОБА_1 було пред`явлено вимогу про дострокове повернення кредиту, яку надіслано відповідачу 18.02.2015, а саме: відповідно до норм чинного законодавства та умов Кредитного договору Банк вимагає від позичальника у строк протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту надіслання цієї вимоги, достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штрафні санкції (т. 1 а.с. 27-28).

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості, станом на 01.02.2015 загальна сума заборгованості становить 305396,48 грн, а саме: за кредитом - 18277,69 доларів США, що за курсом НБУ на 01.02.2015 складає 295327,58 грн; за відсотками - 556,16 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 8986,33 грн, за пенею - 67,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 1082,57 грн (т. 1 а.с. 26).

З висновку судово-почеркознавчої експертизи №2413 від 17.01.2018, підписи від імені ОСОБА_1 , які містяться в графі «Клієнт (ПІБ і підпис) Заяви-анкети на отримання кредиту «Сведбанк», складеної від імені ОСОБА_1 , та в графі: «Позичальник (ПІБ і підпис)» Заяви про згоду «Сведбанк», складеної 19.05.2008 від імені ОСОБА_1 , виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (т. 2 а.с. 148-155).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2536 від 18.06.2018 вбачається, що в межах наявних матеріалів, реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення Кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 не визначені.

У зв`язку з відсутністю розрахунків реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, повного обсягу документів необхідних для проведення розрахунків, згідно вимог «Правил надання банками України інформації споживачу про умови, кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007), в межах наданих матеріалів не можливо в повній мірі встановити якою є реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту за Кредитним договором №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 на момент його укладення.

В результаті проведеного дослідження в частині арифметичних розрахунків, виходячи з наданих документів та умов на момент укладення Кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 (в т.ч. даних Додатку №1 від 18.06.2008 до нього), встановлена сукупна вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) складає: реальна процентна ставка на момент укладення Кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 - 13,97%; абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення Кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 - 33088,36 дол. США.

В зв`язку з відсутністю Графіку погашення заборгованості (у розрізі погашення основного боргу та відсотків), повного обсягу документів необхідних для проведення розрахунків, згідно «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007), в межах наданих матеріалів не можливо встановити документально обґрунтований розмір щомісячних платежів (в т.ч. за кредитом, процентами, комісії, страхових та ін. платежів) на момент укладення Кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008.

В результаті проведеного дослідження в частині арифметичних розрахунків, відповідно наявних матеріалів та умов кредитування, викладених на момент укладення Кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008, встановлений щомісячний платіж складає: від 425,00 дол. США до 1127,44,00 дол. США та 381,00 дол. США в останній період сплат.

Згідно наявних матеріалів, під час укладення Кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 не встановлено виконання Банком вимог п.2.1., 2.2.,3.1., 3.2., 3.3., 3.8. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007) та п. 2 та 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», щодо викладення в його змісті повного обсягу інформації про кредитні умови, в т.ч. графіку погашення заборгованості, розміру орієнтовної сукупної вартості кредиту, детального розпису загальної вартості кредиту для споживача та сукупної вартості кредиту із визначенням її в процентному значенні та в грошовому виразі, у вигляді - реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту (т. 3 а.с. 31-45).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

06.07.2022 від представника Банку адвоката Луньової А. Г. надійшло клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника Банку.

06.07.2022 від представника ОСОБА_1 адвоката Білецького Є. В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, та призначення розгляду справи в режимі відеоконференції.

Розглянувши клопотання ОСОБА_5 апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Відповідно до рекомендацій роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених Радою суддів України 02 березня 2022 року, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, слід керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні, яка на день розгляду даної справи.

На день розгляду даної справи на території Черкаської області не ведуться активні бойові дії, що свідчить про те, що поточна обстановка в області є стабільною, а в умовах воєнного стану робота судів не може бути припинена і не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист.

Щодо посилань на необхідність отримання дозволу на виїзд за межі області, то слід зазначити, що станом на час розгляду справи відсутня необхідність отримання вказаного дозволу, а дане питання направлено на доопрацювання.

Враховуючи викладене, суд не визнає наведені ОСОБА_5 причини неявки в судове засідання поважними, а тому клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд звертає увагу, що судові повістки про виклик в судове засідання на 06.07.2022, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 отримали 21 червня 2022 року, проте не скористалися своїм правом, визначеним ст. 212 ЦПК України, на участь у справі в режимі відеоконференції, як через суд, так і за допомогою власних технічних засобів.

Крім того, скаржником та її представником неодноразово заявлялись клопотання про відкладення розгляду справи, як до введення воєнного стану на території України, так і після його введення.

Враховуючи необхідність дотримання судом строків розгляду, належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що наведені в заяві підстави для відкладення розгляду справи суд визнає неповажними, інші підстави для відкладення розгляду справи відсутні, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, які не з`явилися, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 наголошувала на тому, що оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову та в частині відмови у зустрічному позові.

Отже, предметом апеляційного перегляду у даній справі є оскаржуване рішення в частині задоволення позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 в розмірі 305396,48 грн, а саме: за кредитом - 295327,58 грн, по відсотками - 8986,33 грн, пенею - 1082,00 грн та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання порушеним права споживача фінансових послуг Банку та визнання Кредитного договору та Додатків до нього недійсними у зв`язку з укладенням їх під впливом обману зі сторони Банку.

В іншій частині рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16 червня 2021 року не оскаржувалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За положеннями ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`зок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Згідно із п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення між сторонами кредитного договору, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши, зокрема, таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом наведених ст. ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Статтею 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-1341 цс 15 Верховний Суд України наголосив, що ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 756/12667/18 (провадження № 61-1499св19), від 3 лютого 2021 року у справі № 643/15333/15-ц (провадження № 61-4701св20) та від 31 березня 2021 року у справі № 466/8526/14-ц (провадження № 61-11554св19).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 ст. 1, ст.11, ч. 8 ст.18, ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення п. 22, п. 23 ст. 1, ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частиною 4 ст. 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Отже, суд першої інстанції, встановив, що спірний Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

ОСОБА_1 , на момент укладення Договору, не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного Договору та в подальшому частково виконувала його умови, що вбачається із розрахунку заборгованості.

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 2413 від 17.01.2018, підписи від імені ОСОБА_1 , які містяться в графі «Клієнт (ПІБ і підпис) Заяви-анкети на отримання кредиту «Сведбанк», складеної від імені ОСОБА_1 , та в графі: «Позичальник (ПІБ і підпис)» Заяви про згоду «Сведбанк», складеної 19.05.2008 від імені ОСОБА_1 , виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (т. 2 а.с. 148-155).

Разом з тим, п. 10.12 Кредитного договору визначено, що підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що перед укладенням кредитного договору Банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладенні Кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 № 168, в повному обсязі.

На ряду з цим, Додатком №1 до Кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 є Графік погашення кредиту, який містить розмір щомісячного платежу протягом всього строку дії договору з 10 липня 2008 року по 17 червня 2017 року. З даним ОСОБА_6 погодилась, підписавши його. Вказаний підпис не оспорювався ОСОБА_1 .

Таким чином, позивачем за зустрічним позовом не доведено, що при укладенні спірного Договору споживчого кредитування їй не була надана інформація, яка б давала можливості у повній мірі усвідомлювати, який договір вона укладає та на яких умовах, або які умови є істотними для кредитного договору, що в свою чергу могло б призвести до порушення її прав.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 зверталась до Банку із заявами про роз`яснення їй умов Кредитного договору чи із заявами про відмову від Договору, з зазначенням причин такої відмови.

Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності доказів наявності у позивача права вимоги за Кредитним договором, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звертаючись в суд з позовом, АТ «Альфа-Банк» до позову додало: Виписку з договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року та Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами від 15.06.2012, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», за яким відбулось відступлення прав вимоги за Кредитним договором №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008. Таким чином, ПАТ «Альфа-Банк» набуло права вимоги за вищезазначеним Кредитним договором, що зокрема, підтверджується Витягом з Додатку №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 (т. 1 а.с.14-20, 25).

Вказаний Договір та Виписка разом з позовом поданий до суду 23.03.2015 року.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЦПК України, в редакції чинній на момент подачі позову, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. При цьому вимог, щодо порядку засвідчення копій письмових документів, що подаються в суд, ЦПК України, чинний до 2017 року, не містив.

Доказів оскарження вищевказаного Договору відступлення права вимоги та визнання його у визначеному законом порядку недійсним ОСОБА_1 надано не було.

Разом з тим, правомірність укладення договору відступлення прав вимоги до позивача за первісним позовом не є предметом розгляду даної справи.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при укладенні Договору кредитором не порушено права ОСОБА_1 , як позичальника, та правильно відмовив у задоволенні в оскаржуваній частині зустрічного позову.

Щодо стягнення боргу із ОСОБА_1 , то апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до пункту 3.9 спірного Кредитного договору №2301/0608/88-1026 при порушенні умов, передбачених п. 5.1.9 цього Договору, та/або у випадках, в яких чинним законодавством України (в тому числі у випадках передбачених ЗУ «Про іпотеку») передбачено право дострокової вимоги виконання зобов`язань забезпечених іпотекою, та/або якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п. 3.10 цього Договору Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а позичальник зобов`язаний виконати зазначені зобов`язання в порядку, передбаченому цим пунктом цього Договору.

Вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним направляється позичальнику в порядку, передбаченому п. 3.10 цього Договору, а саме у письмовому вигляді та підлягає виконання на протязі 30 календарних днів з моменту надсилання Банком на адресу позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору/за адресою власника предмету іпотеки, що буде визначена в Іпотечному договорі. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відрахування вищезазначеного тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена в квитанції, яка надається Банку у відділенні зв`язку при відправленні листа з повідомленням про вручення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначено, що суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року зі змінами, передбаченими ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Судом встановлено, що відповідно до п. 1.4 кредитного договору, його укладено на споживчі цілі.

ПАТ «ПАТ «Альфа-Банк» скористалося наданим йому ч. 2 ст. 1050 ЦК України та пунктом 3.9 Кредитного договору правом та пред`явило до позичальника вимогу про дострокове погашення зобов`язань за Кредитним договором, надіславши позичальнику ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення заборгованості від 17.02.2015 № 15442-102 б/б (т.1 а.с. 27-28).

Відповідно до умов Кредитного договору, належним повідомленням є доказ, що підтверджує його відправлення боржнику.

До суду з даним позовом Банк звернувся 26 лютого 2015 року, тобто Банк виконав вимоги закону та договору щодо дострокового стягнення кредиту.

Разом з тим, вказана вимога залишилася без виконання, заборгованість за Кредитним договором погашена не була.

Враховуючи наведене суд першої інстанції правомірно встановив, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов Кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 01.02.2015 становить 305396,48 грн, а саме: за кредитом - 18277,69 доларів США, що за курсом НБУ на 01.02.2015 складає 295327,58 грн; за відсотками - 556,16 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 8986,33 грн, за пенею - 67,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 1082,57 грн (т.1 а.с. 26).

Заперечуючи проти суми боргу ОСОБА_1 подала клопотання до суду про призначення судово-економічної експертизи.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04.04.2018 призначено у даній справі судово-економічну експертизу.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України про «Судову експертизу»).

Експертному висновку, як і решті доказів, має бути притаманні належність, допустимість, достовірність і достатність.

Відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

У висновку експерта, за результатами проведення судово-економічної експертизи №2536 від 18.06.2018, в повній мірі не встановлено реальної процентної ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту за Кредитним договором №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 на момент його укладення.

Експерт зазначив, що встановити документально обґрунтований розмір щомісячних платежів (в т.ч. за кредитом, процентами, комісією, страхових та ін. платежів) на момент укладення Кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 не можливо. В результаті проведеного дослідження в частині арифметичних розрахунків, відповідно наявних матеріалів та умов кредитування, викладених на момент укладення Кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008, встановлений щомісячний платіж складає: від 425,00 дол. США до 1127,44,00 дол. США та 381,00 дол. США в останній період сплат.

Експертом встановлена сукупна вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту): реальна процентна ставка на момент укладення Кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 - 13,97%; абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення Кредитного договору №2301/0608/88-1026 від 18.06.2008 - 33088,36 дол. США.

Дослідивши вказаний висновок експерта, апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції, що експертний висновок є не точним, а сукупна вартість кредиту не доведена експертом шляхом математичного розрахунку.

Відносно того, що реальна відсоткова ставка є вищою, від визначеної у Кредитному договорі базової відсоткової ставки слід зазначити, що вказані поняття не є тотожними, що вірно зазначено судом першої інстанції.

Крім того, як вже зазначалось, сторонами Договору у п. 10.12 було узгоджено всю необхідну по Договору інформацію про умови кредитування, що визначені законом, в тому числі реальну процентну ставку за кредитом.

Інші висновки судового експерта не впливають на визначення розміру заборгованості за кредитом.

На ряду з цим, експерт, зазначаючи про те, що не встановлено виконання Банком вимог п.2.1., 2.2.,3.1., 3.2., 3.3., 3.8. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007) та п. 2 та п. 4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», на думку колегії суддів, порушив ч. 2 ст. 102 ЦК України, адже вказаний висновок є питанням права.

Крім того, ОСОБА_1 не було надано суду доказів на підтвердження погашення заборгованості за Кредитним договором ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (ст. 12 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом положень ч. 1, ч. 5 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини укладення Договору на умовах, визначених у ньому, отримання грошових коштів у сумі 50000 доларів США та часткове виконання ОСОБА_1 протягом семи років зобов`язань за спірним Кредитним договором, відсутність належного спростування розміру заборгованості за Кредитним договором, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Банку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються необхідності переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16 червня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16 червня 2021 року не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 липня 2022 року.

Головуючий: Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Л. В. Нерушак