Справа № 944/5494/20
Провадження №2/944/273/22
УХВАЛА

22.06.2022 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

з участю секретаря судового засідання Мельник Є.Є.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові клопотання представника позивача ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва недійсними,

встановив:

В провадженні Яворівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1888 від 28 серпня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорним О.І. та договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва № 1889 від 28 серпня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорним О.І.

22 червня 2022 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Кириленко З.О. подала клопотання про застосування заходів процесуального впливу до відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5 .

Клопотання мотивує тим, що у провадженні Яворівського районного суду Львівської області перебуває дана цивільна справа. ОСОБА_2 також подала до Залізничного районного суду м. Львова позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, яка була передана за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова (справа № 462/385/22). З цієї справи стало відомо про зміну ОСОБА_3 місця реєстрації, а саме на даний час вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто відповідач змінила місце проживання (реєстрації), однак не попередила суд у справі, що розглядається, про зміну місця реєстрації. Також у відзиві на позов ОСОБА_3 чітко не вказала, що їй належало дві земельних ділянки та два об`єкти незавершеного будівництва в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_2 площею 106,1 кв. м та земельної ділянки загальною площею 0,0272 га, що розташована за адресою: Львівська область, Яворівський район, Рясне-Руська сільська рада, цільове призначення земельної ділянки: для ведення садівництва, кадастровий номер :02:000:3033 та кадастровий номер :02:000:3032. Водночас, як стало відомо після подання представником відповідача ОСОБА_4 клопотання про виклик свідка, ОСОБА_3 продала відповідно ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Також представник ОСОБА_3 адвокат Піцикевич В.В. всупереч положенням Цивільного процесуального кодексу України в розрізі сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, чітко не вказав про належність ОСОБА_3 та продаж нею ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вищевказаних земельних ділянок та об`єктів незавершеного будівництва, а навпаки в судових засіданнях з`ясовував/ставив питання представнику позивача ОСОБА_2 адвокату Карповій О.В. про розбіжності в кадастрових номерах. За таких обставин представник позивача просить застосувати до відповідача ОСОБА_3 заходи процесуального примусу у виді штрафу, оскільки така фактично зловживає своїми процесуальними правами з метою затягування процесу. Тому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 в дохід державного бюджету штраф в розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 своє клопотання про застосування заходів процесуального примусу підтримала та просила таке задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання про застосування заходів процесуального примусу підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України суд керує ходом судового процесу, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів щодо виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до норм ст. 44 Цивільного процесуального кодексу України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу , сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи , з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно ч. 3 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 143 Цивільного процесуального кодексу України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 144 Цивільного процесуального кодексу України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із зали судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф. Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Цивільного процесуального кодексу України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 148 Цивільного процесуального кодексу України у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 5 ст. 148 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в ухвалі від 13 жовтня 2021 року у справі № 707/1491/21, зловживання процесуальними правами це цивільне процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників цивільного процесу (їх представників), що спричиняють порушення процесуальних прав інших учасників цивільного процесу (їх представників), з метою перешкоджання гарантованому у пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правосуддю, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом).

Зловживання правами характеризуються умислом, спрямованим на порушення порядку цивільного судочинства.

Характерними ознаками зловживання процесуальними правами є: формальне, непропорційне використання процесуального права всупереч легітимній меті, з якою це право встановлено нормами цивільного процесуального права; недобросовісність дій; умисний характер; завідома несумлінність.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються з видимістю реалізації законних прав особи.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою взагалі перешкоджання розгляду справи.

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин. Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14.

Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Піцикевич В.В. неодноразово подавали до суду клопотання про відкладення розгляду справи з різних підстав, зазначаючи, при цьому, що ОСОБА_3 має намір подати додаткові пояснення та клопотання, а також просили врахувати та обмежувати право відповідача на правову допомогу.

Однак з часу подання відзиву на позовну заяву (направлено поштою 04 березня 2021 року, отримано судом 09 березня 2021 року), ОСОБА_3 не прибула в жодне судове засідання та не подала суду жодних додаткових пояснень і доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову, а також будь-яких клопотань, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне встановлення всіх обставин справи.

Її представник адвокат Піцикевич В.В. також не подав до суду таких пояснень, доказів і клопотань .

Більше того, відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 , крім копії попереднього договору купівлі-продажу від 01 грудня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_2 , не надали суду будь-яких інших письмових доказів.

Також, як доречно та обґрунтовано вказала представник позивача у своєму клопотанні про застосування заходів процесуального примусу, у відзиві на позов ОСОБА_3 чітко не вказала, що їй належало дві земельних ділянки та два об`єкти незавершеного будівництва в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в с. Рясне-Руське Яворівського району Львівської області, а саме об`єкти незавершеного будівництва площею 106,1 кв. м та земельні ділянки загальною площею 0,0272 га, що розташовані за адресою: Львівська область, Яворівський район, Рясне-Руська сільська рада, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер :02:000:3033 та кадастровий номер :02:000:3032. Водночас, як стало відомо після подання представником відповідача ОСОБА_4 клопотання про виклик свідка, ОСОБА_3 продала відповідно ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Зокрема, в судовому засіданні 07 грудня 2021 року представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Балюк С.М. заявив клопотання про залишення позовної заяви без руху, на обґрунтування якого зазначав, що у позовній заяві вказано, що в ході ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження представнику позивача стало відомо, що ОСОБА_3 відчужила ОСОБА_4 земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:3033, цільове призначення індивідуальне садівництво, що знаходиться на території садового товариства «Червона рута» Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, та об`єкт незавершеного будівництва, який знаходиться на території цього садового товариства. Однак позивач не надала доказів, які підтверджують вказані обставини, а саме не надано доказів відчуження ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:3033. За таких обставин, на думку заявника, позовна заява не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, а саме не містить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначено доказів, що підтверджують вказані обставини.

В цьому ж судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 клопотання підтримав з підстав, наведених у ньому, вважав його обґрунтованим, просив клопотання задовольнити. Додатково зазначив, що згідно з оскаржуваним договором купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_3 відчужила ОСОБА_4 земельну ділянку кадастровий номер :02:000:3032, а не :02:000:3033, як вказано у позовній заяві. Відповідаючи на запитання представника позивача, також зазначив, що у його довірительки ОСОБА_3 перебувала у власності не одна земельна ділянка.

Тобто відповідач ОСОБА_3 не надала інформації щодо конкретної земельної ділянки та об`єкта незавершеного будівництва, щодо яких вона укладала з ОСОБА_2 попередній договір купівлі-продажу від 01 грудня 2016 року, та щодо земельної ділянки та об`єкта незавершеного будівництва, щодо яких вона уклала оскаржувані договори купівлі-продажу із ОСОБА_4 .

Такі дії, на думку суду, є невиконанням відповідачем встановленого процесуальним законом обов`язку сприяти суду своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Також суд зазначає, що 18 червня 2022 року ОСОБА_3 надіслала поштовим відправленням до суду клопотання (отримано судом 21 червня 2022 року), в якому зазначає, що протягом останнього часу вона не отримувала судових викликів, в якому б вказувалась дата судового засідання та не повідомлена про дату засідання, в зв`язку з чим просила суд повідними її про судове засідання у справі.

Однак відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 8 Цивільного процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація щодо суду, який розглядає справу, учасників справи та предмета позову, дати надходження позовної заяви (скарги) чи будь-якої іншої заяви або клопотання у справі, у тому числі особи, яка подала таку заяву, вжитих заходів забезпечення позову та (або) доказів, стадії розгляду справи, місця, дати і часу судового засідання, руху справи з одного суду до іншого є відкритою та підлягає невідкладному оприлюдненню на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Інформація щодо розгляду справи була завчасно розміщена в загальному доступі на офіційному порталі Судової влади України і відповідач мала можливість отримати таку інформацію. В ухвалі про відкриття провадження у справі від 21 грудня 2021 року суд також зазначив, що учасники справи мають можуть отримувати інформацію щодо обставин за відповідною веб-адресою.

Також відповідач мала право та можливість отримати інформацію про дату, час та місце судового засідання в телефонному режимі у працівників апарату суду.

В цьому контексті суд також враховує, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Крім того, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, Європейського суду з прав людини чітко роз`яснив і наголосив, що самі сторони повинні цікавитися станом справи, учасником якої вони є.

Однак ОСОБА_3 , маючи право та реальну можливість отримати оперативно та в передбаченому законодавством порядку інформацію щодо місця, дати і часу судового засідання, з незрозумілих причин не скористалася таким правом, а подала формальне клопотання про повідомлення її про судове засідання.

На думку суду, такі дії відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5 мають системний характер і спрямовані на формальне та непропорційне використання процесуальних прав всупереч легітимній меті, з якою це право встановлено нормами цивільного процесуального права, а також свідчить про недобросовісність дій, їх умисний характер та завідому несумлінність.

Також суд встановив, що ОСОБА_2 подала до Залізничного районного суду м. Львова позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, яка була передана за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова (справа № 462/385/22). З цієї справи стало відомо про зміну ОСОБА_3 місця реєстрації, а саме на даний час вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

А відповідно до ч. 1 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Отже, відповідач ОСОБА_3 змінила місце проживання (реєстрації), однак всупереч вимогам наведеної норми не повідомила про це суд.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, норми законодавства та висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, суд розцінює описані вище дії ОСОБА_3 як недобросовісне, несумлінне та виключно формальне користування своїми процесуальними правами, а також невиконання та неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків сприяти суду своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, з`являтися в судове засідання за викликом суду, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання представника позивача ОСОБА_1 та наявність правових і фактичних підстав для застосування до відповідача ОСОБА_3 заходу процесуального примусу у виді штрафу.

Водночас, суд вважає, що розмір штрафу, який представник позивача просить застосувати до відповідача, а саме максимальний розмір, встановлений ч. 1 ст. 148 Цивільного процесуального кодексу України три розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в даному випадку є необґрунтовано високим, а з метою спонукання відповідача ОСОБА_3 до добросовісного користування процесуальними правами та належного виконання процесуальних обов`язків, суд дійшов висновку про необхідність застосування заходів процесуального примусу у вигляді стягнення в дохід державного бюджету штрафу у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2481,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 43, 44, 143, 144, 148 ЦПК України, суд

ухвалив:

Клопотання представника позивача ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу задовольнити частково.

Стягнути в дохід державного бюджету з ОСОБА_3 штраф в розмірі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню 00 копійок.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 6 ст. 148 Цивільного процесуального кодексу України суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків.

Повний текст ухвали складено 27 червня 2022 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційному суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя Д.Б.Поворозник