Справа № 308/630/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участю секретаря судових засідань Івашко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про скасування державної реєстрації права власності, -

за участю :

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Гомзи В.І.

представника відповідача 2 адвоката Куруц А.А.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гомза В.І., звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Сюртівська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, про скасування державної реєстрації права власності.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 18.10.2005 року придбав у ОСОБА_4 домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 та земельну ділянка площею 0,45 (нуль цілих сорок п`ять) га, що розташована в с.Сюрте, на території Сюртівської сільської ради Ужгородського району.

Відповідач ОСОБА_2 самовільно, ігноруючи добросусідські відносини, захопив частину земельної ділянки, яка належить йому, і самовільно збудував господарські будівлі, встановив на свій розсуд огорожу, а також вигрібну яму, захопивши частину його земельної ділянки розміром 1.0 кв.м. по всій довжині ділянки.

На дану земельну ділянку відповідачем була замовлена і виготовлена технічна документація із землеустрою, якою визначено місце розташування поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і зареєстроване право власності на земельну ділянку.

Про час проведення таких робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі позивач повідомлений не був, чим скористався відповідач і повідомив неправдиві відомості щодо меж земельної ділянки на свою користь.

Відповідачі 1, 2 у відзиві на позовну заяву просили відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне.

Позивач в позовній заяві посилається на Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджену Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376. Однак, вказана Інструкції втратила чинність на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства №127 від 13.08.2021 року.

Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14.09.2021 року виданого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Герич А. В. зазначено, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із земельної ділянки, належної померлій ОСОБА_5 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №007454, виданого 20 серпня 1996 року Сюртівською сільською радою на підставі рішення 11 сесії 22 скликання Сюртівської сільської ради 21.05.1996 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 20.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 020, виданого 12.10.2020 Відділом в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, кадастровий номер земельної ділянки: :11:012:0050; місце розташування: АДРЕСА_2 .

14.09.2021 року видано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № витягу: 274826209; підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 2630, видавник: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу.

Отже, Відповідач-2, ОСОБА_3 , набула земельну ділянку у визначеному законом порядку, а її право власності не може бути скасоване з формальних міркувань позивача, не підтверджених жодними належними та допустимими доказами.

Щодо позовних вимог до відповідача 1 - ОСОБА_2 , то вони також не підлягають до задоволення, оскільки останній не має жодного відношення до державної реєстрації права власності на земельну ділянку за кадастровим номером: :11:012:0050, за адресою: АДРЕСА_2 .

Сюртівська сільська рада у наданому нею поясненні вважає позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

ОСОБА_3 успадкувала земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :11:012:0050 на основі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 2630, виданий 14.09.21 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Герич А.В. Даний факт підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №274826209 від 14.09.2021 року. Жодних підстав для визнання Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.09.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2630, позивачем не наведено.

У запереченнях від 30.05.2022 позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гомза В.І. зазначають, що позиція Сюртівської сільської ради замість сприяння вирішення земельного спору, сприяє йому, погодивши межі земельної ділянки відповідачам 1, 2. Разом з тим позивач зазначає, що відповідачі самовільно захопили частину його земельної ділянки розміром 1 м. та збудували на ній господарські споруди, встановили огорожу.

Ухвалою суду від 09.03.2022 відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.06.2022 задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення співвідповідача. Залучено до участі у справі в якості співвідповідача Сюртівську сільську раду Ужгородського району Закарпатської області.

Відповідач 1, ОСОБА_2 , та відповідач 3, Сюртівська сільська рада, явку своїх уповноважених представників у судове засідання не забезпечили. Разом з тим, Сюртівська сільська рада надіслала клопотання про розгляд справи без її участі та просить відмовити у задоволенні позову позивачу у зв`язку з його необґрунтованістю.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Позивач та його представник просили задоволити позов у повному обсязі, скасувати державну реєстрацію права власності відповідачів на спірну земельну ділянку та відповідний державний акт з мотивів, викладених у позові.

Представник відповідача 2, адвокат Куруц А.А., просив відмовити у задоволенні позову з мотивів, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Як установлено судом позивач, ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки від 18.10.2005 року, укладеного з ОСОБА_4 , придбав домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 . Цільове призначення земельної ділянки: ведення особистого підсобного господарства.

Домоволодіння, що продавалось за вказаним договором, належало ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору дарування, виданого Ужгородською районною державною нотаріальною конторою 10.02.1994 року, вищевказаний житловий будинок зареєстрований в Ужгородському районному підприємстві технічної інвентаризації за реєстраційним номером №260.

Земельна ділянка, що продавалось за вказаним договором, належала ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №007453, виданого Сюртівською сільською радою 20.08.1996 року на підставі XІ сесії ХХІІ скликання Сюртівської сільської ради 21.05.1996 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю на землю за №22 (п.3 договору).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 274826209 встановлено, що власником земельної ділянки кадастровий номер :11:012:0050, площею 0,25 га є ОСОБА_3 . Підставою набуття нею права власності на земельну ділянку є свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 2630, видане 14.09.2021, посвідчене приватним нотаріусом Ужгородського нотаріального округу Герич А.В.

З протоколу засідання земельної комісії Сюртівської сільської ради від 05.08.2020 встановлено, що скарга між сусідами ОСОБА_5 та ОСОБА_1 була предметом розгляду земельної комісії.

З вказаного протоколу встановлено, що межовий спір між сусідами не одноразово розглядався на земельній комісії сільської ради, останній раз у 2009 році. З того часу сторони не замовили технічну документацію про встановлення (відновлення) межі земельній ділянки. Користуються державним актом на право приватної власності на землю.

За результатами розгляду спору земельна комісія Сюртівської сільської ради вирішила:

1.Пропонувати ОСОБА_5 , мешканці АДРЕСА_2 ,

-виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

-виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянсього господарства.

2.Пропонувати ОСОБА_1 , мешканцю АДРЕСА_5 :

-Виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

-Виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства;

-Розробити детальний план забудови територій, отримати дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських будівель.

Вказане рішення вручено сторонам під розписку.

У судовому засіданні позивач повідомив, що він виготовив документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення селянського господарства, однак відповідачі відмовились їх підписати. При цьому зазначив, що відповідачі самовільно захопили частину його земельної ділянки розміром 1 м. та збудували на ній господарські споруди, встановили огорожу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності, не встановлено судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Наявність у позивача цивільного інтересу, який полягає в прагненні користуватися земельною ділянкою у повній відповідності до її призначення, не потребує доказування, однак такий цивільний інтерес не може підмінювати собою конкретні обставини, якими позивач обґрунтовує фактичне порушення відповідачами його законного цивільного інтересу, та необхідності їх доказування. Вирішуючи спір, суд повинен насамперед встановити факт порушення прав позивача.

Статтею 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з ч. 5 ст. 158 ЗК України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

У позовній заяві позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_2 самовільно захопив частину його земельної ділянки розміром 1.0 кв.м. по всій довжині ділянки, яка належить йому, і самовільно збудував на ній господарські будівлі, встановив на свій розсуд свою огорожу, а також вигрібну яму, однак доказів у підтвердження своїх доводів суду не надав. Як і не надав технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж своєї земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства, плану забудови земельної ділянки, отримання дозволу на будівництво житлового будинку та господарських будівель та інших документів, які б дозволяли суду встановити стверджуване ним порушення відповідачами користування земельною ділянкою.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

За таких обставини, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов висновку, що позивачем не підтверджено своїх доводів відповідними доказами, які б могли бути підставою для задоволення його вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити .

Відповідно до ст.141 ЦПК України слід здійснити розподіл судових витрат, поклавши їх на позивача.

Керуючись ст. 4,5, 13, 76, 81, 141 263-265, 268, 273ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про скасування державної реєстрації права власності, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_5 . Реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач 1, ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач 2, ОСОБА_3 , яка зареєстрована, за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач 3, Сюртівська сільська рада, адреса: Закарпатська обл.. Ужгородський р-н, с. Сюрте. вул. Ракоці, буд. 2.

Повне рішення складено 04.07.2022.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник