Справа № 569/4938/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О.В.,

за участі секретаря судового засідання Янок М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами

В засіданні приймали участь:

позивачка: ОСОБА_1 ;

представник позивачки: ОСОБА_3 ;

представник відповідача: Хвесь В.М.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, згідно якої просить суд: стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на їхніх дітей в розмірі 14 395, 04 грн, в тому числі 598, 90 грн - кошти на харчування в ЗДО; 4 350, 00 - витрати на послуги психолога ТОВ "Простір здорової дитини" та 9 446, 14 грн - витрати на придбання необхідних ліків для дітей.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що відповідач є батьком дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає. Вказує, що аліменти не покривають витрат на утримання дітей, а її доходи знизилися, у порівнянні з іншими роками. Для вирішення незапланованих додаткових витрат, пов`язаних з фізичним та моральним розвитком дітей, забезпечення належного їх харчування та лікування, вимушена звернутися до суду.

Ухвалою суду від 09 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 09 червня 2022 року.

30 вересня 2022 року розгляд справи було відкладено на 03 листопада 2022 року.

Представниця позивачки в судовому засіданні 03 листопада 2022 року позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 03 листопада 2022 року позовні вимоги визнав частково в сумі 4 350, 00 - витрати на послуги психолога ТОВ "Простір здорової дитини" та 9 446, 14 грн - витрати на придбання необхідних ліків для дітей. Щодо вимоги про стягнення коштів на харчування в ЗДО в сумі 598, 90 грн не визнав, у зв`язку з тим, що витрати на харчування в дитячому садочку не є додатковими витратами, тому що такі витрати забезпечуються, в тому числі і сплаченими відповідачем аліментами на дитину.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, судом встановлено таке.

Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 2019 року.

Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , виданими 26 липня 2019 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2020 року у справі №569/11983/20 шлюб між сторонами було розірвано, визначено місце проживання малолітніх дітей сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - з матір`ю.

За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом та ін.). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, згідно ч. 2 ст. 185 СК України.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Позивачкою подано до суду службові записки лікаря-педіатра від 21 січня 2022 року, у яких містяться відомості щодо перенесених дітьми захворювань з дня народження по січень 2022 року; виписки з медичних карт малолітніх дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яких слідує, що, у зв`язку з хворобами дітей, їм було призначено лікування; консультативні заключення неврологів від 12.05.2021 та 11.10.2021 щодо сина ОСОБА_4 , згідно якого встановлено діагноз: затримка психо-мовного розвитку та призначені, зокрема, ліки та заняття з психологом;

На підтвердження витрат на придбання ліків, заняття з психологом та харчування у ЗДО позивачкою долучено копії квитанцій та рахунку фактури ТОВ "Простір здорової дитини" №00001 від 01.09.2021.

Враховуючи визнання представником відповідача позовних вимог в частині додаткових витрат на послуги психолога ТОВ "Простір здорової дитини" в сумі 4 350, 00 витрат та витрат на придбання ліків для дітей в сумі 9 446, 14 грн, останні підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки вони доведені належними та допустимими доказами. Загальна сума таких витрат складає 27 592, 28 грн, а їх половина становить 13 796,14 грн.

Водночас, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на дитину, у вигляді коштів на харчування в закладі дошкільної освіти в сумі 598, 90 грн, з огляду на таке.

Відповідно до Порядку здійснення органами опіки і піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженим наказом Мінсоцполітики України № 1713 від 15 листопада 2018 року, при перевірці цільового використання аліментів, у разі, якщо розмір аліментів, що сплачується на дитину, не перевищує розміру двох прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку (на кожну дитину), оцінюється рівень забезпечення базових потреб дитини, а саме: забезпечення харчуванням, необхідними ліками у разі потреби, одягом та взуттям відповідно до сезону, іграшками та іншими засобами для розвитку та навчання дитини відповідно до її віку.

Суд зазначає, що харчування дитини, зокрема і у звичайному закладі дошкільної освіти відноситься до базових потреб дитини і не пов`язане із розвитком здібностей чи специфічним лікуванням дитини, тобто, не відноситься до особливих обставин, визначених ст. 185 СК України щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину.

Витрати на харчування дітей покриваються відповідачем за рахунок сплачуваних ним аліментів на дітей, які стягуються за рішенням суду.

Так, згідно квитанцій за період з серпня по жовтень 2022, які надані представником відповідача, ОСОБА_2 було сплачено на рахунок Відділу ДВС у м. Рівне ЗМУМЮ 5 990, 00 грн. Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Позивачкою не доведено, що такі витрати не будуть покриватися за рахунок аліментів, які сплачуватиме відповідач на утримання дітей.

Правова позиція в частині того, що харчування дитини не належить до додаткових витрат, підтверджується також висновком Верховного Суду, який викладено у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 233/3518/17 із аналогічних правовідносин, згідно якої наявність таких додаткових витрат має довести той з батьків, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини в якості аліментів.

Стосовно посилань позивачки про те, що аліменти не покривають витрат на утримання дітей, а її доходи знизилися, у порівнянні з іншими роками необхідно вказати, що предметом спору у цій справі є стягнення додаткових витрат на дітей. У разі наявності підстав для зміни розміру аліментів, що визначений рішенням суду, позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом згідно ст. 192 СК України.

За змістом частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо витрат позивачки на правничу допомогу необхідно вказати, що згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Також суд зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (ст. 1 вищевказаного Закону).

За приписами ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"видами адвокатської діяльності є, зокрема надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

З викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленим у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Крім того, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. (Правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 «Щодо витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції»).

Так, на підтвердження здійснених представником позивачки витрат на професійну правничу допомогу надано: ордер серії ВК №1052343 від 30 серпня 2022 року та копію договору про надання правничої допомоги від 30 серпня 2022 року №119/22.

Згідно з п. 2.2. вказаного договору, розмір гонорару за правничу допомогу, передбачену даним договором становить 3 000, 00 грн.

Суд зазначає, що позивачкою надано суду достатньо доказів на підтвердження витрат на правову допомогу та доказів щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг зі складністю справи та виконаними роботами.

Таким чином судом встановлено, що позивачка отримала правничу допомогу і понесе витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000, 00 грн.

Водночас, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов було задоволено частково, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2 875, 19 грн (13 796,14 грн х 3000, 00 грн/14 395, 04 грн).

Крім того, за приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

За таких обставин, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992, 40 грн.

Керуючись ст.10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що викликані особливими обставинами разово в сумі 13 796,14 грн, а саме:

- 4 350, 00 грн. - половину понесених позивачкою витрат за послуги психолога ТОВ «Простір здорової дитини»;

- 9 446, 14 грн. - половину понесених позивачкою витрат за придбання необхідних для дітей ліків.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави витрати по сплаті судового збору в сумі 992, 40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 2 875, 19 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Повне судове рішення складене та підписане 04 листопада 2022 року.

Суддя Левчук О. В.