ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1780/22 Справа № 201/9054/21 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, мотивуючи тим, що з 27 вересня 2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на те, що батько дитини є здоровим та працездатним чоловіком, отримує дохід, інших утриманців не має, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи стягнення з вересня 2021 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2021 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування всіх істотних обставин справи, просив суд апеляційної інстанції рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2021 року скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено права відповідача на подання відзиву, зважаючи на те, що рішення по суті справи було ухвалено в день отримання відповідачем копії позовної заяви позивача. Вказує, що суд першої інстанції невірно встановив факт проживання дитини із позивачем, зважаючи на те, що дитина зареєстрована та проживає разом із обома батьками, він приймає участь як у вихованні так і в утриманні дитини, несе витрати на заняття дитини у спортивному клубі, здійснює оплату навчання сина у дошкільному закладі освіти.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 позивач по справі не скористалася.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з п. 1ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів.

Зважаючи на те, що предметом дійсного позову є стягнення аліментів, розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 457 (а.с.5). В матеріалах справи наявна заява відповідача від 25 жовтня 2021 року, відповідно до якої розгляд справи просив здійснити без його участі, проти сплати аліментів заперечував, посилаючись на необхідність проживання дитини з ним. Зазначав про наявність в нього власного житла, постійного доходу та роботи, що дозволяє йому займатися вихованням та утриманням дитини самостійно.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності факту проживання дитини із позивачем та можливості відповідача сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. Як зазначено самим позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції та не заперечується ним в апеляційній скарзі, останній офіційно працевлаштований, отримує стабільний та достатній дохід для належного утримання дитини (а.с.13), у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у відповідача матеріальної можливості забезпечувати дитину у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які суд першої інстанції присудив стягувати починаючи з 07 вересня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що спільне проживання сторін разом із дитиною та її добровільного утримання є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів, оскільки підставою для звернення до суду із позовом про стягнення аліментів є не окреме проживання дитини з одним із батьків, а саме наявність в останніх спору щодо розміру чи способу утримання дитини. Сама по собі відсутність у позивача, в силу певних життєвих обставин, окремого житла, в якому остання могла б проживати разом із дитиною не може бути підставою для відмови у позові про стягнення аліментів на утримання їх спільної дитини, у разі, якщо позивач вважає, що розмір утримання дитини іншим з батьків є недостатнім.

Крім того, чинне сімейне законодавство визначає, що можливість стягнення аліментів за рішенням суду залежить не лише від факту добровільної участі одного з батьків в утриманні дитини, а й від згоди іншого з батьків із розміром та способом такого утримання.

Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у цивільній справі № 725/5795/18, провадження № 61-11375св19.

Крім того, колегія суддів зауважує, що несення відповідачем додаткових витрат на утримання дитини, зокрема оплата відповідачем гуртків та секцій щодо розвитку дитини не є підставою для звільнення його від сплати аліментів на утримання дитини, а лише свідчить про участь відповідача у додаткових витратах на дитину.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що права відповідача вказаним рішенням жодним чином не порушені, оскільки, зважаючи на наявність у сторін спору щодо місця проживання дитини, у разі визначення місця проживання дитини із батьком, останній не позбавлений права на звернення до суду із позовом про припинення стягнення аліментів та присудження їх на свою користь з матері дитини.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги і щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема права на подання відповідачем відзиву на позову заяву, зважаючи на те, що 25 жовтня 2021 року відповідач отримав копію позову, обсяг якого є незначний, а саме 2 аркуші, та ознайомившись із його вимогами, надав заяву, в якій просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності, клопотань про відкладення розгляду справи, зокрема у зв`язку із необхідністю підготовки відзиву, не подавав. Свою позицію щодо суті спору виклав у самій заяві, що було враховано судом першої інстанції під час ухвалення рішення по суті спору, за таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.