ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1970/21 Номер провадження 22-ц/814/1090/22Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 січня 2022 року у складі судді Нестеренко С. Г.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, у якому просив про відшкодування моральної шкоди в розмірі 24 000 грн, завданої йому протиправними діями суб`єкта владних повноважень.

Позов мотивовано тим, що він як учасник бойових дій у жовтні 2020 року звернувся до відповідача із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території міста Кременчука вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Оскільки відповідач не надав відповідь на запит на отримання публічної інформації він був змушений звернутися до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на запит у порядку та строки визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації» та зобов`язано розглянути запит від 13 жовтня 2020 року про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Кременчук вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Вказував, що протиправними діями відповідача йому була завдана моральна шкода, що полягає у стражданнях та приниженні, яких він зазнав внаслідок порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень, що викликало негативні емоції, погане самопочуття та пригнічений стан.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яку він оцінив у 24 000 грн, виходив із розміру мінімальної заробітної плати в 6 000 грн за 4 місяці, що минули з дня його звернення із запитом про надання інформації.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди кошти у розмірі 1500 грн та на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 22 500 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач в особі його керівництва та представника не надали жодних належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, зокрема щодо факту її заподіяння позивачеві внаслідок вчинення відповідачем протиправної бездіяльності.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне дослідження судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при ухваленні рішення судом не було враховано практику Європейського суду з прав людини та практику національних судів у аналогічних справах.

Вказує, що позивачем на доведення посилань про моральні страждання не надано будь-яких доказів таких страждань та їх глибини, тривалості, вимушених змін в житті позивача, погіршення здоров`я, відносин з рідними чи друзями, або інших негативних явищ чи наслідків, які, як зазначає позивач, завдано протиправною бездіяльність відповідача, а також доказів наявності у позивача перешкод в реалізації ним прав і законних інтересів, встановлених нормативно-правовими актами, внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на запит.

Вважає, що позивачем не надано доказів заподіяння моральної шкоди бездіяльністю відповідача, причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача та шкодою, про яку вказує позивач.

Зазначає також, що ОСОБА_1 у 2020-2021 роках до різних судів України подав понад 27 позовних заяв про стягнення моральної шкоди в аналогічних справах з іншими органами місцевого самоврядування, а тому дії позивача вочевидь вказують на те, що метою таких звернень є не захист порушених, невизнаних оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а штучне створення передумов для стягнення моральної шкоди як спосіб отримання ним матеріальної вигоди, що є несумісним із завданням цивільного судочинства, принципом добросовісності використання процесуальних прав та здійснення процесуальних обов`язків.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 17.04.2019 (а. с. 20).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі за № 440/6686/20, зміненим постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Кременчуцької міської ради щодо ненадання відповіді на запит ОСОБА_1 від 13 жовтня 2020 року у порядку та строки, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації»; зобов`язано виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 13 жовтня 2020 року про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Кременчук вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що 13 жовтня 2020 року позивачем складено та направлено на адресу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради запит на отримання публічної інформації про наявність на території м. Кременчук вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд з надісланням відповіді на зазначену позивачем поштову адресу.

Отримавши запит 16 жовтня 2020 року, згідно статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідач мав надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту, але належних та допустимих доказів (фіскального чеку поштового відділення, повідомлення про вручення поштового відправлення, опису вкладення тощо), які підтверджують вручення листа-відповіді № 01-18/266 від 21.10.2020 запитувачу інформації чи повернення без вручення із зазначенням відповідних причин суду не надав, відповідно, не довів виконання свого обов`язку надання відповіді на запит на інформацію.

За правилами частин четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, рішеннями адміністративних судів у справі № 440/6686/20, які набрали законної сили, встановлено факт протиправної бездіяльності відповідача та порушення права позивача на своєчасне отримання відповіді на інформаційний запит.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач внаслідок винної протиправної бездіяльності своєчасно не надав запитувану публічну інформацію, внаслідок чого заподіяв моральну шкоду позивачеві, яка полягала у виникненні у позивача моральних страждань у вигляді психологічного напруження, розчарування та незручності. Враховуючи відсутність факту настання тяжких наслідків для позивача внаслідок несвоєчасного надання відповідачем відповіді на запит, суд дійшов висновку, що належною та достатньою сатисфакцією за завдану позивачеві моральну шкоду є стягнення з органу місцевого самоврядування компенсації у розмірі 1 500 грн.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до пункту 6 частини першої та частини другої статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні несвоєчасного надання інформації. Особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 та підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 180/1560/16-а.

Зокрема, Суд вказав, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49).

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (пункт 55).

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (пункт 57).

У постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (пункт 90).

Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що позивач вимагає відшкодування йому моральної шкоди у зв`язку з ненаданням відповідачем відповіді на його запит про наявність вільних земельних ділянок для житлової забудови на території міста Кременчука, що викликало у позивача негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття та пригнічений настрій.

Запитувану інформацію позивач обґрунтовує своїм правом на першочергове забезпечення земельними ділянками, як учасника бойових дій.

Аналогічні запити направлялись ОСОБА_1 до багатьох місцевих громад на території Сумської, Львівської, Тернопільської, Черкаської, Рівненської, Київської, Запорізької, Миколаївської, Полтавської, Одеської, Житомирської, Дніпропетровської, Івано-Франківської областей та у разі встановлення порушення органами місцевого самоврядування законодавства щодо доступу до публічної інформації, він жадає відшкодування моральної шкоди.

Всього протягом 2020-2021 років судами було розглянуто 22 справи за позовами ОСОБА_1 до органів місцевого самоврядування про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з порушенням права на доступ до публічної інформації та за судовими рішеннями, які набрали законної сили, на користь позивача стягнуто загалом понад 13 тис. грн (13 836,15 грн), що вбачається з загальнодоступної інформації на сайті Судова влада України.

Такі дії свідчать, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді відшкодування моральної шкоди спрямований не на відновлення порушеного права, а на безпідставне збагачення за рахунок коштів органів місцевого самоврядування, що суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження негативних наслідків у вигляді страждань або принижень позивача від невчасного отримання ним запитуваної публічної інформації, а сам лише факт протиправної поведінки відповідача не є достатньою підставою для стягнення моральної шкоди.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції на вказане належної уваги не звернув, заперечень відповідача не перевірив та за відсутності переконливих доказів заподіяння позивачеві моральної шкоди та причинного зв`язку між такою шкодою та протиправною бездіяльністю відповідача, безпідставно присудив грошове відшкодування моральної шкоди.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю та недоведеністю.

За правилами частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 січня 2022 року - скасувати та постановити по справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 1 488,60 грн понесеного судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна