Справа № 463/856/22
Провадження № 2/463/896/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді - Леньо С.І.

з участю секретаря - Станько Р.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, просить ухвалити рішення, яким розірвати договір довічного утримання від 24.01.2012, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лопатіною О.В., зареєстрованого в реєстрі за №50 та поновити її право власності на Ѕ квартири АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на Ѕ квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування, яка належала померлому ОСОБА_3 до укладення договору довічного утримання від 24.01.2012, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лопатіною О.В., зареєстрованого в реєстрі за №50.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між нею, її сином та відповідачкою ОСОБА_2 24.01.2012 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лопатіною О.В. За умовами договору позивач та її син як відчужувачі, передали у власність відповідачки належну їм квартиру АДРЕСА_1 . Відповідач прийняла дану квартиру та зобов`язалась надавати відчужувачам довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла у вказаній квартирі, харчування, догляду і необхідної допомоги у розмірі 1500 грн. щомісячно.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 син позивачки ОСОБА_3 помер, після його смерті відповідачка перестала належним чином виконувати умови договору із невідомих причин, зокрема перестала опікуватися позивачкою, надавати їй матеріальну допомогу, тому вважає, що договір слід розірвати та поновити право позивачки на Ѕ частину квартири.

Крім того, у зв`язку з тим, що син позивачки ОСОБА_3 помер, і внаслідок розірвання договору позивач ОСОБА_1 набуває лише Ѕ частку даної квартири. Відтак інша Ѕ частка квартири повинна була б бути повернута ОСОБА_3 , однак у зв`язку з його смертю він фізично не може отримати належну йому частку квартири, тому дане майно підлягає спадкуванню позивачкою, з врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

26.05.2022 відповідачкою подано заяву про розгляд справи в її відсутності, в даній заяві відповідачка повністю визнає заявлені позовні вимоги, проти задоволення позову не заперечує, просить проводити судовий розгляд справи в її відсутності.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду.

Позовна заява поступила до суду 02.02.2022.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 02.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначивши таку до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Одночасно з відкриттям провадження у справі суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін (а.с.24), в тому числі про обов`язок подати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів.

Ухвалою суду від 04.05.2022 вирішено: витребувати у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Лопатіної Олени Володимирівни (79010, м.Львів, вул. Личаківська,70/2) належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , 1969 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інтереси позивача представляв адвокат і в такому випадку за загальним правилом, яке закріплено в статті 221 ЦПК України суд звільнений від обов`язку з`ясовувати обізнаність учасників справи з їхніми правами та обов`язками та роз`яснювати їх. Зрештою, сторони не звертались до суду з проханням роз`яснити їхні права та обов`язки.

Справа розглядалась в порядку загального позовного провадження та відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову судом ухвалено рішення у підготовчому судовому засіданні.

Під час судового розгляду даної справи судом досліджено матеріали справи та належним чином завірені матеріали спадкової справи №5/218 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Сторони мали можливість надавати суду пояснення та докази, якими підтверджуються їхні вимоги чи заперечення. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу ч. ч. 2, 3, 4 ст. 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.

Суд у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Узагальнена позиція учасників справи.

Позивач приймала участь у розгляді справи в особі свого повноважного представника адвоката Жука Р.С., який підтримав позовні вимоги з зазначених вище мотивів, просить такі задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що дійсно не виконував умови договору, перестала опікуватися позивачкою, надавати їй матеріальну допомогу, що пов`язано з її особистими обставинами.

Позиція суду.

Дослідивши матеріали справи, належним чином завірену копію спадкової справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України та враховуючи визнання позову відповідачем, згідно вимог ст.206 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи.

Під час судового розгляду справи встановлено, що 24 січня 2012 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , як відчужувачі, та ОСОБА_2 , як набувач, уклали договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лопатіною О.В., зареєстрований в реєстрі за №50 (а.с.8).

Відповідно до п.1 вказаного договору ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 , передають у власність ОСОБА_2 , належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 62,4 кв.м та кухні. Загальна площа квартири становить 86,4 кв.м. До квартири належить комора в підвалі площею, 14,5 кв.м.

Пунктом 6 договору передбачено, що набувач приймає вказану квартиру та зобов`язується надавати відчужувачам довічно матеріальне забезпечення у вигляді житла у вищевказаній квартирі, харчування, догляду і необхідної допомоги, а у разі смерті відчужувачів поховати їх.

Згідно з п.11 цей договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання умов цього договору та відмови однієї із сторін від добровільного розірвання в судовому порядку.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть син позивачки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16), його єдиним спадкоємцем є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 жовтня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №432.

Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні позовної вимоги про розірвання оспорюваного договору довічного утримання, та застосовані норми права.

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).

Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України).

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року в справі № 759/501/17 (провадження № 61-14554св18) зроблено висновок, що «тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Аналогічні положення містяться у пункті 11 оскаржуваного договору.

Під час розгляду даної справи як позивач, так і відповідач ствердили, що відповідач, як набувач, за оскаржуваним договором довічного утримання, порушила свій обов`язок, що проявилося у припиненні здійснення догляду за позивачкою та у припиненні надання матеріальної допомоги в обумовленому у договорі розмірі, що відповідно є безумовною підставою для розірвання оскаржуваного договору.

Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні позовної вимоги про визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину квартири в порядку спадкування, та застосовані норми права.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Змістом положень статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом ВСУ в п. 23 Постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», визнання права в цивільному законодавстві це спосіб захисту, який застосовується у випадку спору між суб`єктами цивільного права з приводу наявності чи відсутності правовідносин між сторонами і відповідно наявності чи відсутності цивільного права та цивільного обов`язку. Однак, слід зазначити, що в силу ст. ст. 8, 55, 124 Конституції України, цей спосіб захисту може застосовуватись не тільки за наявності спору, але й при невизначеності правового стану майна. Такий спосіб захисту здійснюється на підставі пред`явлення позову про визнання права власності, який може поєднувати не тільки правову вимогу визначення наявності чи відсутності правовідносин, а ще й вимогу про наявність чи відсутність цивільних прав та обов`язків щодо майна.

Відповідно до ч.1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Судом під час розгляду даної справи встановлено, що позивач є спадкоємцем майна свого померлого сина ОСОБА_3 , однак у склад спадщини його частка у квартирі АДРЕСА_1 не увійшла, оскільки на момент його смерті право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачкою (а.с.9), тому зважаючи на те, що один з відчужувачів на момент розіврання договору довічного утримання помер суд вимоги ч.1 ст. 756 ЦК України застосовує до його спадкоємця позивачки ОСОБА_1 , тобто визнає за нею в порядку спадкування право власності на Ѕ частину квартири, яка до відчуження належала померлому ОСОБА_3 , тому ухвалює рішення про задоволення і цієї позовної вимоги.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а сааме 992,40 грн.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 50 відсотків судового збору в сумі 992,40 грн., який сплачувався при пред`явленні позову, що стверджується відповідною квитанцією (а.с.1).

Керуючись ст. ст. 10, 12, 80, 81, 265 ЦПК України, ст.526,744,755,1216, 1217, 1218, 1258 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 ) про розірвання договору та визнання права власності - задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання від 24.01.2012, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лопатіною О.В., зареєстрованого в реєстрі за №50 та поновити право власності ОСОБА_1 на Ѕ квартири АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування, яка належала померлому ОСОБА_3 до укладення договору довічного утримання від 24.01.2012, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лопатіною О.В., зареєстрованого в реєстрі за №50.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Личаківському районі м. Львова Львівської області повернути ОСОБА_1 , 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 992,40 грн. згідно квитанції №41 від 29.01.2022.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05.07.2022

Суддя: Леньо С. І.