Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, -

у с т а н о в и в:

22.10.2021 року позивачка звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, у якому просить розірвати шлюбу укладений між сторонами у справі та визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 07.06.2016 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Від шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З початку 2021 року шлюбне життя не складається, сторони не підтримують подружніх стосунків, хоча і проживають в зареєстрованому шлюбі. Спільне господарство не ведеться. Спільне життя не склалось у зв`язку з несумісністю характерів, в сім`ї почали виникати сварки та конфлікти, що призвело до погіршення відносин та розладу у родині. Поганий емоційний фон стосунків між батьками негативно впливає на психічний та розумовий стан дітей. Неприязні стосунки між батьками завдають дітям страждань. Враховуючи, що сторони у справі проживаючи разом не можуть створити для дітей таке середовище, що не є неблагонадійним, позивачка вважає, що подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим. Позивачка стверджує, що між сторонами у справі виникають спори щодо виховання дітей, батько не погоджується визначити порядок участі у вихованні дітей та не погоджується у договірному порядку визначити місце проживання дітей разом із їх матір`ю, саме тому позивачка заявляє вимогу про визначення місця проживання дітей разом із нею, аби з цього приводу було прийняте остаточне рішення судом. На теперішній час діти проживають за вказаною у позові адресою, що підтверджується довідкою про місце реєстрації внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 . Саме за вказаною адресою знаходиться квартира, яку подружжя набуло у спільну сумісну власність під час шлюбу. Поряд із цим, відповідач проживає окремо за адресою: АДРЕСА_2 . Позивачка вказує, що неодноразово зверталась до відповідача із проханням укласти договір щодо визначення місця проживання дітей та визначення розміру аліментів, проте відповідач відмовляється від укладання такого договору. При цьому, не вбачається жодних виключних обставин, які б свідчили, що діти повинні бути розлучені із їх матір`ю, крім того, за місцем проживання позивачки та дітей створені належні умови, що відповідають санітарно-гігієнічним нормам, а також створені всі умови для повноцінного розвитку, проживання та відпочинку дітей.

Ухвалою суду від 01.11.2021 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 09.12.2021 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у справі в частині визначення місця проживання дітей та в частині залишення без розгляду вимог про розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 09.12.2021 року відмовлено у прийняття до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 20.01.2022 року витребувано від органу опіки та піклування письмовий висновок щодо розв`язання спору в частині визначення місця проживання дітей.

До початку проведення підготовчого засідання представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

До початку проведення підготовчого засідання до суду надійшло клопотання/заява представника відповідача про розгляд справи без участі відповідача. Відповідач просить суд розірвати шлюб та не заперечує проти визначення місця проживання дітей.

Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання третьої особи про розгляд справи за відсутності представника.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

За змістом ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення в підготовчому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі письмові докази кожен окремо та в сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі зареєстрували шлюб 07.06.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 17).

Від шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження (а.с. 18-19).

26.10.2020 року між ТОВ «Компанія з управління активами «ВАЛПРИМ», як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 (а.с. 20-21).

За змістом довідки від 30.11.2020 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування позивачки, як внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 16).

01.07.2022 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, за яким: «Питання щодо надання висновку про визначення місця проживання: малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації 22.06.2022 року. На час розгляду зазначеного питання Комісією встановлено, що батьки дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають в зареєстрованому шлюбі, хоча стосунки між ними припинилися ще з початку 2021 року. На даний час громадянка ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, так як між батьками існує спір щодо зазначеного питання. На засіданні Комісії встановлено, що мати з дітьми мешкають за адресою: АДРЕСА_4 . В квартирі створено належні умови для проживання та розвитку дітей. Громадянка ОСОБА_1 підтвердила своє бажання, щоб малолітні ОСОБА_5 , 2012 р.н., та ОСОБА_6 , 2017 р.н., і надалі проживали з нею, так як в неї є можливості в повній мірі займатися їх вихованням та утриманням. Батько дітей, ОСОБА_2 , не заперечує щодо місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , 2012 р.н., та ОСОБА_7 , 2017 р.н., з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 . Приймаючи до уваги зазначене вище, керуючись ст. 161 Сімейного кодексу України, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з матір`ю ОСОБА_1 ».

Не зважаючи на наявні у висновку технічні помилки у роках народження дітей, суд приймає до уваги зазначений висновок органу опіки та піклування, оскільки відсутні будь-які вагомі підстави вважати, що цей висновок стосується інших дітей, адже він наданий органом опіки і піклування саме в межах розгляду справи №755/17677/21 та ним розглянуті питання із вирішення спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стосовно визначення місця проживання дітей із матір`ю.

Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Позивач вказує, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, подружжя разом не проживає.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим.

Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач підтримує вимоги про розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків і поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їх дітей та моральним засадам суспільства.

Стосовно вимог про визначення місяця проживання дітей, суд дійшов наступного висновку.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України можна дійти висновку, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до положень ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленими Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 8 СК України передбачено, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства (ст. 9 СК України).

За змістом ст. 13 СК України, частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Згідно ст.ст. 3, 4 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції.

Відповідно до положень ст. 18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України).

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ст. 160 СК України).

Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачкою в повній мірі створено для дітей належні умови для виховання та розвитку, наявне помешкання для спільного проживання дітей із матір`ю.

Визначаючи місце проживання дітей суд ураховує відповідний висновок органу опіки та піклування, малолітній вік дітей, той факт, що діти фактично проживають з позивачкою, бере до уваги інтереси дітей в умовах розірвання шлюбу між батьками та їх фактичного окремого проживання, а також враховує, що відповідач не має заперечень стосовно проживання дітей з матір`ю.

Будь-яких даних, які б перешкоджали визначенню місця проживання дітей разом з їх матір`ю судом не встановлено і учасниками справи не доводилось.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, відповідно шлюб між сторонами у справі має бути розірваний та визначене місце проживання дітей разом з їх матір`ю - позивачкою у справі.

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Поскільки сторона відповідача до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, з урахуванням положень ст.ст. 141, 142 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 50% сплаченого позивачем судового збору, а інша частина судового збору у розмірі 50% підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 49, 76-82, 89, 141, 142, 200, 206, 258-261, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 8, 9, 13, 18, 21, 24, 36, 51, 56, 104, 105, 112, 141, 160, 161 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Шлюб укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 07.06.2016 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №764 - розірвати.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з їх матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з державного бюджету судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп., який сплачено згідно квитанції про сплату АТ «Ощадбанк» №83177 від 22.10.2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01.07.2022 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , зареєстроване місце фактичного проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (м. Київ, вул. Харківське шосе, 4а, ).

Суддя -