ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/20/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/3521/16-ц Категорія: на ухвалу Опалинська О. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Зінченко Ю.О.

учасники справи:

особа, яка звернулася з поданням - державний виконавець Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Панасенко Олександр Андрійович;

боржник - ОСОБА_1 ;

стягувач - ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 лютого 2021 року за поданням державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Панасенка Олександра Андрійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року державний виконавець Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Панасенко О.А. звернувся до суду із вказаним поданням, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні в Смілянському МВ ДВС перебуває зведене виконавче провадження АСВП №61942408 від 28 квітня 2020 року, до складу якого входить три виконавчих провадження на загальну суму 442 723 гривні 57 копійок.

18 березня 2020 року та 13 липня 2020 року на підставі виконавчих документів державним виконавцем відкрито виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу вказаної суми, про що винесено відповідні постанови, копії яких направлено боржнику для виконання, стягувачу до відома.

У зв`язку з тим, що боржником рішення суду не виконано, державним виконавцем розпочато примусове виконання виконавчих документів, направлено відповідні запити для встановлення належного ОСОБА_1 майна.

За даними державних реєстрів та державних органів, до яких звертався державний виконавець, нерухоме, рухоме майно, тварини та цінні папери за боржником не зареєстровані; у трудових відносинах ОСОБА_1 не перебуває, пенсію не отримує, відомості про відкриті боржником розрахункові рахунки в банківських та фінансових установах відсутні.

28 квітня 2020 року з метою забезпечення виконання вказаного зведеного виконавчого провадження накладено арешт на все рухоме та не рухоме майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, інформація про це внесена до відповідних реєстрів за №№ обтяжень 36362101, 28391807.

21 травня 2020 року боржником заповнено декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи та ознайомлено з положеннями статті 19 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 16 листопада 2020 року на ім`я боржника ОСОБА_1 видано закордонний паспорт НОМЕР_1 та надано відомості про перетин останнім державного кордону України в період з 31 березня 2020 року по 15 листопада 2020 року.

20 серпня 2020 року та 27 листопада 2020 року державним виконавцем здійснено виходи за адресою, зазначеною у виконавчому документі та визначеною місцем проживання боржника, однак перевірити майновий стан ОСОБА_1 не виявилось можливим, оскільки двері державному виконавцю ніхто не відчинив. Боржнику залишено вимоги з`явитись до державного виконавця, про що складено відповідні акти.

Посилаючись на вказані обставини, а також на та те, що ОСОБА_1 ознайомлений зі справою, отримав копії постанов про відкриття виконавчого провадження, однак умисно ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду, перешкоджає проведенню виконавчих дій спрямованих на виконання рішення суду, проявляючи свідому бездіяльність, державний виконавець з метою своєчасного виконання рішення суду просив суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 лютого 2021 року подання державного виконавця задоволено та встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 до погашення ним заборгованості за виконавчим провадженням без вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Ухвала суду обґрунтована тим, що після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем здійснені передбачені законом заходи щодо примусового виконання рішення суду; ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся про наявність відкритого виконавчого провадження та необхідність його виконання, однак рішення суду належним чином не виконує.

У квітні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Глущенко Олександр Сергійович звертався до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, яка ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 жовтня 2021 року залишена без задоволення. Ухвала суду залишена без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року.

29 грудня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 лютого 2021 року та просить її скасувати і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

У апеляційній скарзі вказує, що під час розгляду подання державного виконавця до відома суду не було доведено факти періодичної сплати ОСОБА_1 коштів за виконавчим провадженням у розмірі 1500 грн. після постановлення оскаржуваної ухвали ОСОБА_1 сплачено на погашення заборгованості 11500 грн.

Зазначає, що ні до постановлення оскаржуваної ухвали суду від 02 лютого 2021 року, ні після її постановлення ОСОБА_1 не ухилявся та не ухиляється від виконання покладених на нього обов`язків і самостійно сплачує борг, що не було враховано судом першої інстанції.

Крім того вважає, що державний виконавець, сформувавши подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 поза Автоматизованою системою виконавчого провадження, порушив вимоги ст. 19 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень. Такі дії скаржник вважає перевищенням повноважень державного виконавця, та такими, що створили передумови для безпідставного та передчасного задоволення судом подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Представник стягувача ОСОБА_2 - адвокат Гуртова Тетяна Іванівна подала відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує, що: боржник ввів суд в оману щодо часу обізнаності з оскаржуваною ухвалою, тому судом було безпідставно поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали суду; виконання ОСОБА_1 рішення суду про стягнення боргу є примусовим, а не добровільним, як вказує скаржник; боржник має активи за кордон, що приховав від державного виконавця; ОСОБА_1 не виконував вимоги державного виконавця та не з`являвся на виклики державного виконавця; боржник приховав від державного виконавця своє дійсне місце проживання, чим унеможливив звернення стягнення на майно, на яке можливо звернути стягнення; сформувати подання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника у Автоматизованій системі виконавчих проваджень технічно не можливо; боржник зловживає своїми процесуальними правами, оскільки мотиви звернення із заявою про скасування обмеження у праві виїзду та скасування оскаржуваної ухвали є ідентичними; обмеження у праві виїзду боржника за кордон є єдиним можливим заходом примусу для боржника та ефективним заходом, спрямованим на виконання рішення суду про стягнення боргу.

Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимога апеляційної скарги.

Постановлена судом першої інстанції ухвала не відповідає зазначеним вище вимогам.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд виходив з того, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішенням суду про стягнення боргу.

Згідно із матеріалами справи на виконанні в Смілянському МВ ДВС перебуває зведене виконавче провадження АСВП № 61942408 від 28 квітня 2020 року, до складу якого входить три виконавчих провадження на загальну суму 442723 гривні 57 копійок, а саме:

- АСВП № 61586059 з виконання виконавчого листа № 703/3521/16-ц, 2/703/17/19 виданого Смілянським міськрайонним судом Черкаської області 29 жовтня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики в сумі 393 600 гривень, 3 % річних за користування коштами в сумі 34 485 гривень 92 копійки, а всього - 428 085 гривень 92 копійки;

- АСВП № 61586060 з виконання виконавчого листа № 703/3521/16-ц, 2/703/17/19 виданого Смілянським міськрайонним судом Черкаської області 29 жовтня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 3805 гривень 25 копійок витрат на правничу допомогу та 3 932 гривні 40 копійок сплаченого судового збору;

- АСВП № 62535850 з виконання виконавчого листа № 703/3521/16-ц виданого Смілянським міськрайонним судом Черкаської області 06 червня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6900 гривень судових витрат.

Звертаючись до суду із поданням про обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 , державний виконавець вказував, що виконавчий лист боржником не виконано, дій, спрямованих на його виконання здійснено недостатньо, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»; ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду, проявляє свідому бездіяльність, ігнорує виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, про причини неявки виконавця не повідомляє.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Як передбачено ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи, або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду та в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішення іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Отже, вищенаведеними положеннями законодавства передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.

Разом з тим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; несвоєчасна явка за викликом державного виконавця.

Тобто, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

В свою чергу, відповідно до ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Крім того, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3 своєї постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року за № 6, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правам з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12). У зв`язку із цим, у разі доведення факту зловживання процесуальними правами чи невиконання обов`язків, передбачених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження зазначене може бути підставою для відповідного реагування, зокрема звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно зі статтею 377-1 ЦПК України, пунктом 18 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що в силу положень ст. 441 ЦПК України особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду факт вжиття всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання, саме приватний виконавець повинен доводити факт ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Водночас матеріали справи доказів ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання рішення суду не містять.

Так, до подання приватного виконавця додано матеріали виконавчого провадження, які не містять доказів отримання боржником ОСОБА_1 процесуальних документів державного виконавця - постанов про арешт майна та коштів, а також виклику державного виконавця (т. 2 а.с. 189-218).

Вимоги державного виконавця про необхідність з`явитись до державного виконавця не містять інформації про особу, якій адресовано вказані вимоги, а також доказів отримання їх боржником ОСОБА_1 . Тому твердження державного виконавця про ігнорування боржником викликів державного виконавця не підтверджене відповідними доказами.

Крім того у матеріалах справи міститься копія декларації про доходи та майно боржника, складена ОСОБА_1 21 травня 2020 року, в якій він повідомив свою контактну інформацію та відомості про наявність чи відсутність майна (т. 2 а.с. 201-205).

Також 21 травня 2020 року ОСОБА_1 написав заяву на ім`я начальника Соснівського міського відділу державної виконавчої служби, у якій повідомив, що оскільки не має постійного доходу, рухомого та нерухомого майна, не має можливості виконати судове рішення у повному обсязі, та буде виконувати рішення частково в залежності від фінансового стану (т. 2 а.с. 206).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо доведення державним виконавцем факту ухилення боржника за виконавчим провадженням ОСОБА_1 від виконання рішення суду, оскільки він не підтверджений матеріалами справи. Отже на час розгляду подання у суду були відсутні підстави для тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів також враховує, що у зв`язку з тим, що подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 розглядалось без повідомлення та участі останнього, боржник не міг надати докази часткового виконання ним рішення суду, які були надані під час розгляду судом заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Так, за період з січня 2020 року по січень 2021 року, тобто, на час розгляду судом подання державного виконавця, ОСОБА_1 сплатив на виконання рішення суду в загальному 5500 грн (т. 3 а.с. 6-14), що не заперечувалось державним виконавцем і представником стягувача ОСОБА_2 - адвокатом Гуртовою Т.І. під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім того ОСОБА_1 продовжував частково сплачувати заборгованість і після постановлення ухвали суду про обмеження його у праві виїзду за межі України, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується стягувачем і державним виконавцем.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Отже, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає у виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення останнього від виконання своїх зобов`язань.

В матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтвердили факт умисного ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду, а навпаки підтверджують факт часткового виконання зобов`язань перед стягувачем.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про задоволення подання державного виконавця та тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, не встановивши факту ухилення боржника від виконання вказаних зобов`язань.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, ухвала Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 лютого 2021 року - до скасування, а подання державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Панасенка Олександра Андрійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 лютого 2021 року скасувати та прийняти нове рішення.

Подання державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Панасенка Олександра Андрійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді

Повний текст постанови складений 16 лютого 2022 року