Справа № 450/3845/21 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/4146/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Назар Х.Б.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представниці позивача Львівської міської ради Наумець А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області в складі судді Мельничук І.І. від 20 вересня 2021 року у справі за позовом Львівської міської ради до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2021 року заяву представника Львівської міської ради про забезпечення позову задоволено. Вжито заходів забезпечення позову у справі за позовом Львівської міської ради до Головного управління Дерджгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу шляхом: заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0249, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236, в тому числі щодо державної реєстрації набуття, зміни або припинення речових прав.

Дану ухвалу оскарживОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу повністю та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви Львівської міської ради про забезпечення позову від 02.09.2021 року відмовити у повному обсязі.

Вважає, що ініційований позивачем та вжитий судом першої інстанції захід забезпечення є нерозумним, необґрунтованим та неадекватним, як наслідок, підлягає скасуванню. Вважає, що підставами для скасування є порушення норм процесуального права, а саме: ігнорування ч. 10 ст. 153 ЦПК України, яка передбачає безальтернативне повернення заяви про забезпечення позову, якщо така не містить обґрунтування такого забезпечення. При цьому, обґрунтування забезпечення у заяві позивача відсутнє, оскільки заявник не надав жодного доказу, що підтверджує: підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову; обґрунтованість припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; ігнорування ч. 4 ст. 263 ЦПК України, тобто, висновків Верховного Суду, у частині: необхідності вжиття лише заходів забезпечення, які є розумними, обґрунтованими та адекватними; необхідності здійснення аналізу доказів, на підставі яких ґрунтується припущення щодо відчуження земельної ділянки такі заявником не подано. Зокрема, апелянт вказує, що в обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що ОСОБА_1 ймовірно може відчужити земельну ділянку особам, які не є учасниками справи; в подальшому кількість правочинів та записів про право власності щодо відповідної земельної ділянки може збільшитися, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача; у випадку переходу права власності до інших осіб під час розгляду даної справи, позивач буде вимушений звертатись з новим позовом до суду. При цьому, позивач не надав жодного доказу в підтвердження наведеного. Апелянт наголошує, що у заяві про забезпечення позову позивач обмежився виключно посиланням на потенційну можливість відчуження відповідачем земельної ділянки, однак жодного доказу такої ймовірності позивачем не надано, тобто, припущення позивача не є достатньо обґрунтованим. Звертає увагу на те, що правовим наслідком невиконання позивачем обов`язку доказування, а саме: відсутності обґрунтування необхідності забезпечення позову є повернення відповідної заяви про забезпечення позову. На думку апелянта, вказаний захід забезпечення не лише тимчасово позбавляє права ОСОБА_1 на відчуження земельної ділянки, а взагалі на розпорядження такою. Отож, вжитий захід забезпечення позову спричиняє невиправдане обмеження у реалізації ОСОБА_1 правомочностей власника землі за відсутності реальних передумов для висновку про ймовірність утруднення ефективного захисту прав позивача. Крім цього вказує, що вжитий захід забезпечення жодним чином не забезпечить фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

В судове засідання окрім представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представниці позивача Львівської міської ради Наумець А.Г., решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційної скарги, представниці позивача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, заяви про забезпечення позову, апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 12, 151,152, 153, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 259, 260 ЦПК України, п. 4 Постанови Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року та задовольняючи заяву Львівської міської ради про забезпечення позову, виходив з того, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом Львівської міської до Головного управління Дерджгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу, в якому позивач просить суд визнати незаконним та скасувати Наказ Головного управління Держеокадастру у Львівській області від 19.03.2021 року № 765-УБД «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення»; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13.04.2021 року № 214; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 з припиненням права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0249, номер запису про право власності 41462405; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 з припиненням права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0249, номер запису про право власності 41148523; судові витрати покласти на відповідачів. Звертаючиь до суду із позовом та заявою про забезпечення позову представник позивача зазначив, що оскаржуваним Наказом №765-УБД «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надало ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 1,8889 га, в тому числі пасовища площею 1,8889 га, (кадастровий номер :02:000:0249) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району. Встановлено, що на момент звернення до суду із позовом право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0249 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 , номер запису про право власності 41462405, номер об`єкта нерухомого майна 236. Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки спір в судовому порядку не вирішено по суті, позивачем обґрунтовано наведено припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі та, як вбачається з матеріалів справи, призвести до порушення їх прав та законних інтересів, враховуючи те, що вид забезпечення позову запропонований позивачем у заяві про забезпечення позову суд вважає співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами, суд прийшов до висновку, що вказане клопотання слід задоволити та вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0249, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236, в тому числі щодо державної реєстрації набуття, зміни або припинення речових прав.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливитивиконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно (активи) або грошові кошти неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), а також на майно (активи) або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіянихкримінальним правопорушенням.

Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, його посадовим особам, у тому числі уповноваженим особам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку, а також зупинення дії рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку, індивідуальних актів Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання таких рішень Кабінету Міністрів України, індивідуальних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятих у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також шляхом встановлення для Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, їх посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, що випливають з таких рішень/актів.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів) Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій.

Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), дотаких банків або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Майно (активи) або грошові кошти клієнта неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), на які судомнакладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних або дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), можуть бути передані приймаючому або перехідному банку у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно (активи) або грошові кошти залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Зазначене обмеження не поширюється на забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів керівника або роботодавця про застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, відмова в наданні відпустки, відсторонення від роботи чи посади, будь-яка інша форма дискримінації позивача тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції".

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або маютьнаслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що:

-між сторонами дійсно виник спір та

-існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

-з`ясувати обсяг позовних вимог,

-дані про особу відповідача, а також

-відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень схожих за змістом правовідносин, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; а також беручи до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Як вбачається із виділених матеріалів цивільної справи, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, Львівська міська рада звернулася в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , в якому просили:

-визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 19.03.2021 року №765-УБД «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення»;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13.04.2021 року №214;

-скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 з припиненням права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0249, номер запису про право власності 41462405;

-скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 з припиненням права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0249, номер запису про право власності 41148523.

Окрім цього, Львівська міська рада звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:

?заборони вчинення відповідачу, а також іншим органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України), вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0249, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236, в тому числі щодо державної реєстрації набуття, зміни або припинення речових прав.

Свої вимоги мотивували тим, що Головне управління Держгеокадастру у Львівській області всупереч чинним нормам земельного та містобудівного законодавства видало Наказ №765-УБД «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким затвердило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надало ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 1,8889 га, в тому числі пасовища площею 1,8889 га, (кадастровий номер :02:000:0249) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району. Вважає, що ГУ Держгеокадастру у Львівській області не мало підстав для надання зазначеної земельної ділянки у власність, оскільки ділянка знаходиться в межах червоних ліній вулиць, а також в межах проектованої дороги по АДРЕСА_1 , що передбачено Генеральним планом міста Львова. Після виявлення факту реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі Львівська міська рада зверталася до ГУ ДГК із застереженнями щодо передачі її у власність фізичним особам, однак Управління, не беручи до уваги листи міської ради, всупереч законодавству передало земельну ділянку у власність ОСОБА_3 . В подальшому ОСОБА_3 відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0249 за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 . Заявник вважає, що внаслідок відкриття провадження у справі відповідач ОСОБА_1 ймовірно може відчужити земельну ділянку особам, які не є учасниками справи, і в подальшому кількість правочинів та записів про право власності щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0249 може збільшитися, що у разі задоволення даного позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, оскільки предметом даного позову є саме скасування правочину та державної реєстрації прав. Тобто, у випадку переходу права власності до інших осіб під час розгляду даної справи, позивач вимушений буде звертатись з новим позовом до суду.

Із матеріалів, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, зокрема, позовної заяви, апеляційної скарги, заяви про забезпечення позову, вбачається, що між сторонами дійсно виник спір, що стосується: визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 19.03.2021 року №765-УБД «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.04.2021 року №214; скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 з припиненням права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0249, номер запису про право власності 41462405; скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 з припиненням права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0249, номер запису про право власності 41148523.

Звертаючись до суду із позовом та заявою про забезпечення позову представник позивача зазначає, що оскаржуваним Наказом №765-УБД «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надало ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 1,8889 га, в тому числі пасовища площею 1,8889 га, (кадастровий номер :02:000:0249) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району.

Як вбачається з матеріалів справи, власником спірної земельної ділянки на даний час є відповідач ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.04.2021 року.

По своїй суті позов слід вважати майновим та таким, що спрямований на захист права власності та повернення земельної ділянки у комунальну власність територіально громади, адже у випадку скасування оскаржуваного наказу, правочину та записів про реєстрацію права власності земельна ділянка поверне свій попередній статус ділянки комунальної власності.

Із вказаного, також, вбачається, що спірним об`єктом нерухомості відповідач ОСОБА_1 , як власник, на даний час вправі розпоряджатися, що може свідчити про потенційну можливість (зважаючи на наявність даного спору та в залежності від ходу його розгляду) вчинення і будь-яких інших дій щодо відчуження, зміни власника (володільця) вказаного майна, зміни статусу майна, його видозміни, тощо протягом продовження розгляду справи та відповідно може свідчити про потенційні загрози для виконання можливого рішення про задоволення позову.

Крім цього, про потенційні загрози для виконання можливого рішення суду, також, слід вважати свідчать і факти переходу власності на спірне майно та зміни його правового статусу протягом коротких проміжків у часі та незважаючи на звернення позивача з приводу спірних питань стосовно спірного майна, а саме:

?15.12.2020 року Відділом у Чорнобаївському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області зареєстровано земельну ділянку площею 1,8889 га з кадастровим номером :02:000:0249 на праві власності за ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства (а.с. 21-22);

?12.03.2021 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №765-УБД «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без змін цільового призначення» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 1,8889 га в тому числі пасовища площею 1,8889га (кадастровий номер :02:000:0249) із земель господарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Солонківської ради Пустомитівського району (а.с. 25);

?13.04.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки (а.с. 27-30) та з цього часу таке право зареєстроване на даний час за відповідачем ОСОБА_1 , при цьому Львівська міська рада в особі своїх структурних підрозділів 19.11.2020 року, 24.12.2020 року та 29.04.2021 року зверталася до начальника ГУ Держгеокадастру у Львівській області з приводу недопущення передачі спірної земельної ділянки у приватну власність та заявляла про свої права на таку земельну ділянку.

Зважаючи на вказане, а саме те, що даний майновий позов поданий для повернення майна у попередній статус (попередньому власнику); заходи забезпечення співмірні із позовними вимогами, а саме стосуються спірного майна та стосуються майна відповідача у даній справі (не порушуючи прав інших осіб, протилежного не встановлено); наявні потенційні загрози для виконання потенційного рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову, вважаючи, що спір в судовому порядку не вирішено по суті, позивачем обґрунтовано наведено припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі та, як вбачається з матеріалів справи, призвести до порушення їх прав та законних інтересів позивача, враховуючи, також, і те, що вид забезпечення позову запропонований позивачем у заяві про забезпечення позову суд вважав співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами.

Відповідно слід вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу ж суду першої інстанції, як таку, що відповідає обставинам, які мають значення та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 липня 2022 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра