ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

15 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 642/4033/21

провадження № 22-ц/818/1549/22

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В.,Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2021 року, постановлене під головуванням судді Ольховського Є.Б.,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання 3-х дітей аліменти у розмірі 6000 грн. по 2000 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини, стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання 3-х дітей у розмірі 6110,04 грн., стягувати з відповідача додаткові витрати на навчання ОСОБА_4 , 2011 р.н. в розмірі 1750 грн. Щомісяця до припинення дитиною навчання. В обґрунтування зазначила, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не здатен забезпечити нормальний розвиток дитини відповідного віку. Крім того нею витрачаються додаткові кошти на утримання синів (сплата комунальних послуг в квартирі, придбання одягу, канцелярських речей, відвідування лікарів тощо). Діти відвідують гуртки та школу, що є додатковими витратами на їх утримання .

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2021 року з урахуванням ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2021 року про виправлення описки в судовому рішення від 13.08.2021 року позовну заяву було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 4800 грн., тобто по 1600 грн. на кожну дитину, але не більше 10 прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 30.06.2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. В іншій частині позов залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір у розмірі 726,40 грн.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2021 року.

В апеляційній скарзі просить рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2021 року скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що рішення не відповідає дійсним обставинам справи, не ґрунтується на відповідних доказах, є упередженим та не відповідає інтересам дітей. Згідно обстежень лікаря-ортопеда діти потребують спеціального ортопедичного взуття, яке необхідно купувати кожного сезону в період зростання дітей, що є необхідним для їх нормального фізичного розвитку, також ОСОБА_4 згідно обстежень лікарів потребує корекції зору за допомогою окулярів та лікування зубів. Ці обставини відповідачем не спростовані, оскільки він вважає, що стан здоров`я дітей є належним та не потребує особливих витрат, що не відповідає дійсності. Зазначає, що не мала можливості повноцінно працювати, оскільки перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, а тому чоловік і батько дітей у даному випадку є тією особою, що повинна здійснювати забезпечення і дітей, і дружини на період її непрацездатності. Вказує, що син - ОСОБА_4 , з 1 по 4 клас проходив навчання дистанційно та жодного разу не відвідував заняття в школі. А відповідач наполягає на тому, щоб починаючи з 2021/2022 навчального року син навчався безпосередньо у школі, відвідуючи заняття. Матвій дитина з особливими освітніми потребами, потребує додаткових занять з викладачами та особливої уваги для соціалізації та адаптації у колективі. Додаткові індивідуальні заняття з викладачами за всіма предметами вже включені до вартості навчання у школі «Початок мудрості». Тому дана приватна школа повністю відповідає освітнім потребам ОСОБА_7 . А відповідач наполягає на безкоштовному навчанні у державних школах. Посилається на той факт, що відповідач у час проживання однією сім`єю сам сплачував за навчання сина у приватній школі всі попередні 4 роки навчання, що підтверджується його підписом на відповідних договорах.

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2021 року.

В апеляційній скарзі просить рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2021 року змінити в частині визначення розміру аліментів, встановити аліменти у твердій грошовій сумі 3118,5 грн., тобто 960,5 грн. на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; 960,5 грн. на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 1197,5 грн. на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.06.2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з позивача, ОСОБА_3 на його користь судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1362 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що приймаючи дане рішення суд першої інстанції не взяв до уваги його матеріальне становище як платника аліментів. Суд залишив без уваги відсутність у матеріалах справи доказів, що є підтвердженням відсутності у нього матеріальної можливості сплачувати аліменти у розмірі визначеному в судовому рішенні, а саме 4800 грн., тобто по 1600 грн. на кожну дитину. Рівень доходів дозволяє забезпечити виплату аліментів лише у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Він працює на посаді продавця із заробітною платою в розмірі 6100 грн. до вирахування податків, що підтверджується довідкою про доходи від 15.07.2021 року та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка надана у електронному вигляді від 17.07.2021 року. Інших додаткових джерел доходу не має. Також зазначає, що весь час він приймав участь у вихованні дітей та перераховував своїй дружині кошти на їх утримання, виходячи із власних можливостей, даний факт підтверджується відповідними копіями касових чеків доданих до відзиву на позовну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні її апеляційної скарги в повному обсязі.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням майнового положення відповідача та з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дітей та вимог розумності і справедливості, суд вважав за необхідне позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення аліментів задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти на кожну з трьох дітей по 1600 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Що стосується вимог позивачки про стягнення додаткових витрат на 3-х дітей у розмірі 6110,04 грн. та додаткових витрат на навчання ОСОБА_4 у розмірі 1750 грн. щомісяця до припинення дитиною навчання, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання в безкоштовних закладах освіти. Також позивачкою не доведено інших обґрунтованих обставин для стягнення додаткових витрат на своїх синів, оскільки із доданих до заяви фіскальних чеків та дублікатів квитанцій вбачається, що вони підтверджують придбання певних продуктів харчування та оплату послуг теплопостачання.

Проте, з такими висновками суду погодитись в повній мірі не можна виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02.10.2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

Від шлюбу сторони мають трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ); ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ); ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).

Після припинення шлюбних відносин діти мешкають разом з позивачкою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, зазначена норма закону встановлює розмір аліментів у частці чи твердій грошовій сумі за вибором особи, яка звернулася до суду за захистом порушеного права і ніяк не визначає статус відповідача щодо його працездатності чи безробіття, не ставить цим в залежність суд щодо визначення порядку та способу стягнення аліментів і не зобов`язує суд діяти на свій розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 цієї статті).

А частина 1 статті 184 СК України виписана законодавцем таким чином, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_8 на посаді продавець та отримує заробітну плату у розмірі 6 100,00 грн. (а.с.35). Отже, він офіційно працевлаштований, має постійний дохід, вказані доводи позивачкою не спростовані, доказів того, що відповідач має можливість надавати кошти на утримання дітей в розмірі 4 800 грн. суду не надано.

Враховуючи вимоги вищезазначеної норми права, апеляційний суд вважає, що розмір аліментів у 4 800 грн. стягнутий з відповідача на користь позивача на утримання дітей є необґрунтованим.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на дітей віком до 6 років: з 1 січня 1921 гривня, з 1 липня 2013 гривень, з 1 грудня 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Крім того, відповідач не заперечує щодо сплати аліментів на утримання синів, однак не в повній мірі погоджується із стягненою судом першої інстанції сумою. Зазначає, що після сплати податків та зборів у нього залишається менше 5 000 грн., отже якщо він буде сплачувати аліменти на утримання синів у розмірі 4 800 грн. у нього на проживання залишається менше ніж 200 грн. на місяць. У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказуває, що готовий сплачувати аліменти які становлять 50% від мінімуму на дитину відповідного віку, а саме: на ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 960,50 грн. на кожного, а на ОСОБА_4 1197,50 грн.

Отже враховуючи вимоги закону, принцип розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. починаючи з 30.06.2021 року і до досягнення ним повноліття; на утримання синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., тобто по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно починаючи з 30.06.2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Що стосується вимог ОСОБА_3 щодо стягнення додаткових витрат на дітей судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до роз`яснень даних в п. 18 Постанови Пленуму ВСС України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за № 3 зазначено, звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Доводи позивача про те, що навчання ОСОБА_4 в школі «Початок мудрості», зумовлено необхідністю, оскільки з 1 по 4 клас він проходив навчання дистанційно вдома та жодного разу не відвідував заняття в школі та оскільки ОСОБА_7 дитина з особливими освітніми потребами, потребує додаткових занять з викладачами та особливої уваги задля соціалізації та адаптації до навчання у дитячому колективі є особливими обставинами, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батька дитини не заслуговують на увагу.

В статті 53 Конституції України закріплено, що повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно- технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про освіту», кожен має право на якісну та доступну освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку, визначених Конституцією та законами України.

В статті 4 Закону України «Про освіту» закріплено, що держава забезпечує: безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти відповідно до стандартів освіти; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої і післядипломної освіти відповідно до законодавства. Право на безоплатну освіту забезпечується: для здобувачів дошкільної та повної загальної середньої освіти - за рахунок розвитку мережі закладів освіти всіх форм власності та їх фінансового забезпечення у порядку, встановленому законодавством, і в обсязі, достатньому для забезпечення права на освіту всіх громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають на території України; для здобувачів позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та післядипломної освіти - у закладах освіти чи інших суб`єктів освітньої діяльності за рахунок фінансування з державного та/або місцевого бюджетів у порядку, встановленому законодавством; для здобувачів вищої освіти - у закладах освіти за рахунок фінансування з державного та/або місцевого бюджетів у порядку, встановленому законодавством. Держава гарантує усім громадянам України та іншим особам, які перебувають в Україні на законних підставах, а також кожній дитині незалежно від підстав її перебування в Україні право на безоплатне здобуття повної загальної середньої освіти відповідно до стандартів освіти.

При цьому навчання у навчальних закладах для здобуття загальної середньої освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини в розумінні ст. 185 СК України.

Такі висновки відповідають правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 569/6838/15-ц.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що із поданих позивачкою до суду разом із позовом документів вбачається, що додаткові витрати на утримання синів полягають виключно в придбанні продуктів харчування та сплати комунальних послуг, а саме опалення у зимовий час.

Судова колегія не вбачає підстав для задоволення цих вимог, виходячи з наступного.

Щоденне харчування дитини не може вважатись особливою обставиною, яка потребує додаткових витрат з боку другого з батьків у розумінні статті 185 Сімейного кодексу України, оскільки такі витрати повинні покриватись за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення суду. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків, а тому на позивача також покладається обов`язок брати участь у витратах на дітей, у тому числі, на щоденне харчування. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01.04.2019 року у справі №233/3518/17.

Оплата послуг за теплопостачання також не може відноситися до додаткових витрат у розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України, тому що дані витрати, не пов`язані із виникненням особливих обставин, а направлені на забезпечення звичайних умов існування дитини.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на той факт, що відповідачем не взято до уваги, що їх дітям потрібне спеціальне ортопедичне взуття, яке потрібно купувати регулярно відповідно до їх росту та розвитку та той факт, що ОСОБА_4 потрібні окуляри та лікування зубів, відповідно до вікових потреб та для повноцінного розвитку, судовою колегією не приймаються.

Особа, яка вимагає оплату додаткових витрат, повинна надати докази, що підтверджують наявність особливих обставин, та докази, що підтверджують розмір додаткових витрат на дитину. Позивачка не довела наявність особливих обставин та розміру їх витрат. Із доданих до заяви фіскальних чеків та дублікатів квитанцій вбачається, що вони підтверджують придбання певних продуктів харчування та оплату послуг теплопостачання.

Аналізуючи наведе, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правової підстави передбаченої ст.185 СК України для задоволення позову ОСОБА_3 та стягнення з ОСОБА_2 частини витрат понесених нею на додаткові витрати на дітей.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині суми стягнення аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 підлягає поверненню судовий збір у розмірі 681,00 грн., що є 50% від 1362,00 грн.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2021 року змінити в частині суми стягнення.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.п.н. ІНФОРМАЦІЯ_6 , на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. починаючи з 30.06.2021 року і до досягнення ним повноліття; на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., тобто по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно починаючи з 30.06.2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Компенсувати із Державного бюджету України частину судового збору, сплаченого ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги, у розмірі 681,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова