27.05.2022 Єдиний унікальний номер 205/8536/21
Єдиний унікальний номер 205/8536/21
Провадження № 2/205/1503/22
УХВАЛА

27 травня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження клопотання Дніпровської міської ради про залишення позовної заяви без розгляду по цивільній справі за позовом керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Державного підприємства «Дніпровське лісове господарство» до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення,

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2021 року керівник Західної окружної прокуратури м. Дніпра звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська в інтересах Дніпропетровської облдержадміністрації та ДП «Дніпровське лісове господарство» з позовом до ОСОБА_1 , Дніпровської міськради та ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2021 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2021 року заяву керівника Західної окружної прокуратури м. Дніпра про забезпечення позову було задоволено частково.

26 травня 2022 року відповідач Дніпровська міська рада направила до суду заяву про залишення позовної заяви керівника Західної окружної прокуратури м. Дніпра в інтересах Дніпропетровської облдержадміністрації та ДП «Дніпровське лісове господарство» до ОСОБА_1 , Дніпровської міськради та ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення без розгляду.

У своїй заяві представник відповідача зазначив, що прокурор подав позов в інтересах державного підприємства ДП «Дніпровське лісове господарство», разом з тим, абзацом 3 частини 3 статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» заборонено здійснення представництва інтересів держави в особі державних підприємств. Також прокурором не доведено необхідність звернення до суду з позовом в інтересах Дніпропетровської облдержадміністрації, яка не позбавлена можливості самостійно звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ознайомившись із клопотанням відповідача Дніпровської міської ради та матеріалами цивільної справи, суд приходить до такого висновку за наступних підстав.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються нездатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно «Korolev v. Russia» (Корольов проти Росії) (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; «Menchinskaya v. Russia» (Менчинська проти Росії) № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У постанові від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 363/4656/16-ц, який зводиться до необхідності визначення організаційно-правової форми суб`єкта, в особі якого звертається прокурор, з метою підтвердження підстав для представництва інтересів держави в суді в особі державного підприємства.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі державного підприємства, оскільки воно не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень.

У зазначеній справі сформульовано висновок, відповідно до якого «заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 ЗУ «Про прокуратуру», має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

У контексті засадничого положення частини другої статті 19 Конституції України відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) підтвердила свій висновок про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі державного підприємства. Зазначила, що позовні вимоги прокурора, спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а державного підприємства, не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву за такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах державного підприємства, а прокурор не має повноважень на ведення справ в частині таких вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача Дніпровської міської ради в частині залишення позовних вимог керівника Західної окружної прокуратури м. Дніпра в інтересах ДП «Дніпровське лісове господарство» до ОСОБА_1 , Дніпровської міськради та ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення підлягає задоволенню, тому позовні вимоги в цій частині слід залишити без розгляду.

Щодо клопотання в частині залишення позовних вимог керівника Західної окружної прокуратури м. Дніпра в інтересах Дніпропетровської облдержадміністрації до ОСОБА_1 , Дніпровської міськради та ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення, суд приходить до такого висновку за наступних підстав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 359/3373/16-ц від 23 листопада 2021 року зазначила, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи відповідно до ст. 28 ЗУ «Про центральні органи виконавчої влади» наділені повноваженням звернення до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень (п. 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19). Отже, незалежно від того, хто саме звернувся до суду - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор, у судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор.

Відповідно до ст. 170 ЦК України держава у цивільних відносинах діє через органи державної влади, а не через державні підприємства.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, прокурор, звертаючись із позовом наголошував, що підставою для звернення до суду стало порушення інтересів держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, спричинених порушенням встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що використовуються органами державної влади, у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств.

Як зазначив прокурор, позивачеві було відомо про вибуття земель з травня 2021 року, однак жодних дій вчинено ними не було.

Оскільки уповноваженим органом своєчасних заходів щодо оскарження у судовому порядку спірного наказу не було вжито, суд приходить до висновку, що прокурор підтвердив підстави для звернення до суду з цим позовом.

У статті 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За таких обставин, клопотання відповідача Дніпровської міської ради про залишення позовних вимог керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах Дніпропетровської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , Дніпровської міськради та ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 257, ч. 2 ст. 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання Дніпровської міської ради Дніпровської міської ради про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити частково.

Позовні вимоги керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах Державного підприємства «Дніпровське лісове господарство» до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення залишити без розгляду.

У задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя: