Справа № 2/1519/19/12
Провадження № 6/521/180/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Бобуйка І.А.,

секретаря судового засідання Підмазко Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі заяву Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), боржник: ОСОБА_1 , первісний стягувач: публічне акціонерне товариство «Надра», стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт солюшенс», про видачу дублікату виконавчого листа, -

ВСТАНОВИВ:

21.06.2022 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла заява від начальниці Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Васильєвої С., в якій вона просить суд: видати дублікат виконавчого листа від 09.04.2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Надра» грошової суми у розмірі 2 731 082, 02 гривень по цивільній справі № 2/1519/19/12 за позовом публічного акціонерного товариства «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

30.06.2022 року учасники в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомили. Представник ТОВ "Консалт солюшенс" подав заяву про відкладення розгляду справи.

Відповідно до пункту 17.4 Розділу XIII Перехідних положень, ухвала про видачу дубліката виконавчого документа постановляється у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Враховуючи, що заява про видачу дубліката виконавчого документа розглядається у десятиденний строк із дня надходження заяви, а тому суд, з метою дотримання процесуальних строків, відмовляє представнику ТОВ "Консалт солюшенс" у відкладенні судового засідання.

Розглянувши заяву, суд вважає за необхідне відмовити у видачі дублікату виконавчого листа, посилаючись на наступне.

Судом встановлено, що 09.04.2013 року Малиновським районним судом м. Одеси по справі № 2/1519/19/12 за позовом публічного акціонерного товариства «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором видано виконавчий лист від 09.04.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Надра» грошової суми у розмірі 2 731 082, 02 гривень.

На примусовому виконанні в Малиновському ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області перебувало ВП № 46941599 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1519/19/12, що виданий 09.04.2013 року Малиновським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра», грошової суми у розмірі 2731082,02 грн., яке було завершено 30.06.2016 року, згідно п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий лист було направлено для подальшого виконання до Приморського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області. Заявник стверджує, що під час пересилання виконавчий лист було втрачено.

Так, судом встановлено, що строк виконання виконавчого листа від 09.04.2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Надра» грошової суми у розмірі 2 731 082, 02 гривень по цивільній справі № 2/1519/19/12 за позовом публічного акціонерного товариства «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, минув 10.04.2016 року.

Відповідно до вимог ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Із положень п. 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII слідує, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони виконавчого провадження зобов`язані реалізувати свої права та виконати свої обов`язки в межах установлених законом строків. Закінчення строку тягне за собою втрату стороною виконавчого провадження права на вчинення відповідної дії, для якої цей строк було встановлено, водночас, якщо суд визнає причини пропуску строку поважними, то такий строк підлягає поновленню.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для учасника виконавчого провадження на вчинення процесуальної дії.

За загальним правилом виконавчі листи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 17.4 Розділу XIII Перехідних положень у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

За змістом указаних процесуальних норм єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано судове рішення, на підставі якого його видано, та чи не втратило це рішення законної сили.

Видача дубліката виконавчого листа взаємопов`язана із визначеним Законом України "Про виконавче провадження" строком для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Строк звернення до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа спливає зі строком для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Від вирішення питання про поновлення строку залежить вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа. В разі визнання неповажними причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувачем і відмови у поновленні пропущеного строку, суд відповідно відмовляє у видачі дубліката виконавчого листа.

На переконання суду, єдиною підставою для видачі дубліката виконавчого листа є поважність причин пропуску строку та наявність необхідних доказів, щодо підтвердження факту втрати виконавчих документів.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

Такий правовий висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року по справі № 2-824/2009 провадження № 61-5388св18.

Крім того, необхідною умовою для видачі дубліката виконавчого листа є звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Такий правовий висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 12.11.2021 року по справі № 2-2362/2010.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень й доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію заявником своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема, вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, заявник не надав.

Заявником не наведено поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та давали б підстави для поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, а також доказів, які б стверджували про втрату виконавчого листа.

Зважаючи на вищевикладене суд дійшов висновку, що вимоги щодо видачі дублікату виконавчого листа не підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що необхідно відмовити у видачі дублікату виконавчого листа, строк пред`явлення якого минув.

До того ж, суд звертає увагу заявника, що ним обрано не вірний спосіб захисту, з огляду на те, що заявник у своїй заяві посилається на п. 18.4 розділу 5 Перехідних положень КАС України. Суд роз`яснює представнику заявка, що порядок видачі дублікату виконавчого листа від 09.04.2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Надра» грошової суми у розмірі 2 731 082, 02 гривень по цивільній справі № 2/1519/19/12 за позовом публічного акціонерного товариства «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, регулюється п. 17.4 розділом 13 Перехідних положень ЦПК України.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, суд звертає увагу заявника, що у разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Суд звертає увагу заявниці, що обрання заявником неналежного способу захисту права, або взагалі не обрання способу захисту, є самостійною підставою для відмови в позові, такий висновок неодноразово робила Велика Палата Верховного Суду.

У постанові ВП ВС від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц перелічено підстави, необхідні для висновку про дотримання чи недотримання принципу процесуальної економії. Так, ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися з огляду на обставини справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Вимоги не підлягають задоволенню, якщо суд, дотримуючись принципу стадійності захисту права, дійде висновку, що обраний заявником спосіб захисту не передбачено законом або договором та/або він є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах. Про цей висновок Велика Палата Верховного Суду нагадала в постанові у справі № 925/642/19.

Також, неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від: виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами; змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа; характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Ефективний спосіб захисту має відповідати: змісту права чи інтересу; характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Суд має право відмовити в задоволенні заяви лише через те, що заявник обрав неналежний спосіб захисту, або взагалі його не обрав. Відповідний висновок викладено в постанові КГС ВС від 7 квітня ц.р. у справі № 924/199/20 про визнання поруки припиненою.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 4, 5, 15, 16, 260-263, 433, п. 17.4 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), боржник: ОСОБА_1 , первісний стягувач: публічне акціонерне товариство «Надра», стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт солюшенс», про видачу дублікату виконавчого листа відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: