22-ц/804/597/22
263/5662/21

Головуючий у І інстанції Хараджа Н. В. Єдиний унікальний номер 263/5662/21
Номер провадження 22-ц/804/597/22
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Биліни Т. І.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Вороніна М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Корнієнко Андрій Андрійович до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2021 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 після смерті якої залишилася спадщина у вигляді недоотриманої пенсії. 24 березня 2021 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману матір`ю пенсію в розмірі 187 155 грн. 07 коп. При цьому нотаріус виходив з листа Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в якому був вказаний розмір недоотриманої ОСОБА_3 за життя пенсії, обмежений трьома роками до дня звернення за отриманням пенсії. На вимогу надати інформацію щодо повного розміру недоотриманої матір`ю пенсії, ОСОБА_1 отримала відмову. Вважала такі дії відповідача незаконними та просила стягнути з нього недоотриману матір`ю за життя пенсію на яку має право в порядку спадкування.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 було задоволено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 недоотриману ОСОБА_3 за життя пенсію у розмірі 31 170 грн. 21 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом до спірних правовідносин не враховані положення ст. 49 та неправильно застосовано ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за якими обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована, проводиться не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Крім того, судом не врахована правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 243/5743/19.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Морозову Л. О., яка просила залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обмеження виплати спадкоємцям померлого пенсіонера недоотриманої ним пенсії трьома роками є безпідставним та суперечить вимогам закону.

З такими висновками суду не погодитися не можна.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її спадкоємицею є ОСОБА_1 , яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману спадкодавицею пенсію у розмірі 187 155 грн. 07 коп.

Розмір недоотриманої ОСОБА_3 за життя пенсії був встановлений нотаріусом на підставі листа Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 0580-08/8/2821 від 22 січня 2021 року та був обмежений відповідачем трьома роками до дня звернення за отриманням пенсії.

На вимогу суду першої інстанції відповідач надав листа в якому визнав, що загальна сума нарахованої, але не виплаченої заборгованості за весь час перебування ОСОБА_3 на обліку в управлінні, становить 218 325 грн. 28 коп.

Після отримання цієї інформації та звернення до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на залишок недоотриманої пенсії померлої, позивачка отримала постанову від 05 листопада 2021 року про відмову у вчиненні цієї нотаріальної дії.

Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

За викладених обставин, суд першої інстанції встановивши, що позивач має право на спадкове майно пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який є спеціальним у цих правовідносинах, зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог у зв`язку з незаконним перешкоджанням відповідачем реалізації прав позивачки, як спадкоємиці, на отримання належного їй спадкового майна пенсії спадкодавиці, яка залишилася не отриманою останньою за життя (постанова ВС від 23 вересня 2020 року в справі № 428/6685/19, провадження № 61-7985св20).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції застосовано норми права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року у справі № 243/5743/19 (провадження № 61-4972св20) не заслуговують на увагу, оскільки у справах встановлені різні фактичні обставини.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду першої інстанції не спростовують і зводяться до незгоди з цими висновками.

З урахуванням зазначеного та вимог закону апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення ухвалено із додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни не має.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 29 червня 2022 року

Судді В. М. Барков

Т. І. Биліна

Є. Є. Мальцева