ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/819/412/22 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.

секретар Сікорська Я.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

07 серпня 2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів в сумі 50 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що 26.05.2017 року між ним та відповідачем було укладено угоду про надання послуг, за умовами якої ОСОБА_2 зобов`язався надати позивачу послуги з розповсюдження та реалізації належних йому товарів. Кошти за реалізований виконавцем товар за умовами п.2.2 договору мали бути передані замовнику наступного дня з моменту їх отримання. Відповідач мав надати позивачу такі послуги протягом одного місяця, а саме з 26.05.2017 року по 26.06.2017 року. Згідно п.2.3 договору непроданий у період дії договору товар підлягає поверненню. На виконання умов вказаного договору згідно акту передачі-приймання від 26.05.2017 року позивачем було передано відповідачу товар на загальну суму 50 000,00 грн. Протягом строку дії договору відповідач не передав позивачу жодної суми грошових коштів, а по закінченню строку дії договору припинив з ним будь-яке спілкування, товар не повернув. Внаслідок невиконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг від 26.05.2017 року позивачу завдано збитків у розмірі вартості переданого йому по акту передачі-приймання від 26.05.2017 року товару, а саме у сумі 50 000,00 грн. У зв`язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 березня 2021 р. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено обставин щодо передачі відповідачу товарів, їх кількості та вартості, а сам акт прийому передачі матеріальних цінностей (товару) з визначенням лише його загальної вартості не може бути належним доказом отримання таких товарів. Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження його вимог, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити в нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає критеріям законності та обґрунтованості. При ухваленні рішення суд попередньої інстанції помилково дійшов висновку про неналежність наданого позивачем доказу, а саме акту приймання передачі від 26.05.2017р, оскільки вказаний документ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме відомості щодо його складання на виконання умов договору від 26.05.2017р., факт передачі товару на загальну суму 50 000 грн та підпис відповідача. Факт відсутності в акті приймання передачі опису отриманого відповідачем товару не спростовує обставин щодо отримання такого товару відповідачем та його вартості.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 доводи апелянта заперечує, просить відмовити у задоволенні його вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що фактично перебував з ФОП ОСОБА_1 у трудових правовідносинах без офіційного оформлення, працював водієм експедитором. Факт отримання товару вартістю 50 000 грн заперечує, посилаючись на складання відповідних актів приймання передачі товарів на випадок здійснення перевірки контролюючим органом.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлено наступне.

26.05.2017 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_2 (виконавець) укладено угоду про надання послуг, за умовами якої виконавець зобов`язується надавати послуги з розповсюдження та реалізації товарів, наданих йому замовником, згідно акту приймання-передачі; отримання коштів за проданий товар з подальшою їх передачею замовнику. (а.с.5)

Розділом 2 угоди передбачено, що протягом строку дії договору виконавець здійснює розповсюдження третім особам та/або контрагентам замовника, згідно переліку пропозицій, щодо придбання товару замовника. За прийнятими пропозиціями здійснює доставку та продаж товару, з прийняттям від покупців коштів для замовника.

Отримані за продаж товару кошти підлягають передачі замовнику не пізніше наступного дня після їх отримання.

Непроданий у період дії договору товар, ввірений виконавцю, підлягає поверненню не пізніше наступного дня після закінчення договору.

Виконавець несе матеріальну відповідальність за пошкодження чи втрату товару замовника, у розмірі вартості товару. У випадку пошкодження чи втрати товару виконавцем відшкодовується його вартість, визначена у акті приймання-передачі, замовнику не пізніше 10 днів з моменту його пошкодження чи втрати.

Згідно п.3.1 угоди за виконану роботу замовник оплачує виконавцеві винагороду в розмірі 3000,00 грн.

Пунктом 6.1 угоди визначено термін її дії з 26.05.2017 року до 26.06.2017 року.

26.05.2017 року ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складено та підписано акт прийому передачі матеріальних цінностей (товару), у якому зазначено, що замовник згідно угоди від 26.05.2017р. передає, а виконавець приймає для виконання п.1.1 Угоди товар, загальною вартістю п`ятдесят тисяч гривень.

За позицією позивача, ОСОБА_2 не виконано взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг від 26.05.2017 р., чим завдано збитків у розмірі вартості переданого йому за актом приймання передачі від 26.05.2017р. товару в сумі 50 000 грн, які ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно із ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. (ст.906 ЦК України)

Згідно ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.03.2019р. по справі №920/715/17 зазначила, що чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доводів апеляційної скарги, позивач вважає, що внаслідок невиконання відповідачем договору про надання послуг від 26.05.2017р. йому завдано збитків в сумі 50 000 грн, що становить вартість переданого ОСОБА_2 для розповсюдження товару.

Єдиним доказом, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, є акт прийому передачі матеріальних цінностей від 26.05.2017р., в якому зазначено про отримання відповідачем товару, загальною вартістю «п`ять десят тисяч гривень».

Суд зазначає, що зазначена у наведеному акті вартість товару «п`ять десят тисяч гривень» допускає його неоднозначне тлумачення, а тому не може вважатися достовірною інформацією про вартість товару та визначення її у розмірі 50 000 грн, як про це зазначає позивач.

Крім того, вказаний акт не містить інформації щодо найменувань, кількості та вартості переданих відповідачеві товарів, що унеможливлює перевірку відповідності заявленої позивачем до відшкодування суми фактичній вартості товарів.

Суд зазначає, що акт приймання передачі матеріальних цінностей є первинним документом у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік», згідно якої обов`язковим реквізитом первинного документу є зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції.

Враховуючи, що акт приймання передачі матеріальних цінностей від 26.05.2017р. не містить інформації про найменування, кількість та вартість переданого товару, а саме відомостей про зміст та обсяг господарської операції та одиниці її виміру, а зазначена у ньому вартість товару «п`ять десят тисяч гривень» є такою, що викликає сумніви, тому вказаний документ не є первинним, тобто таким що підтверджує факт отримання ОСОБА_2 від позивача товарів вартістю 50 000 грн.

Також суд зазначає, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за КВЕД 47.19 є «Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах».

Як було вище встановлено судом, розділом 2 укладеної між сторонами угоди про надання послуг від 26.05.2017р. передбачено, що протягом строку дії договору виконавець здійснює розповсюдження третім особам та/або контрагентам замовника, згідно переліку пропозицій, щодо придбання товару замовника. За прийнятими пропозиціями здійснює доставку та продаж товару, з прийняттям від покупців коштів для замовника.

Отже характер договірних відносин, що виникли між сторонами, передбачав виконання ОСОБА_2 обов`язку з доставки товару замовникам (контрагентам) ФОП ОСОБА_1 , перелік яких мав бути забезпечений самим позивачем.

Натомість доказів передачі відповідачу товарів за угодою від 26.05.2017р. з визначеним колом замовників (контрагентів), яким вказаних товар мав бути доставлений, позивачем не надано.

Крім того суд звертає увагу, що виходячи з положень ст. 15 ЦК України захисту підлягають лише порушені, оспорювані або невизнані права.

Судом встановлено, що спір виник з приводу невиконання відповідачем ОСОБА_2 обов`язків, визначених угодою про надання послуг від 26.05.2017р.

При цьому замовником послуг, які зобов`язався надавати ОСОБА_2 , є фізична особа підприємець ОСОБА_1 , права та інтереси якого можуть бути предметом захисту у випадку порушення виконавцем умов вказаної угоди.

Натомість, позовна заява у межах даної справи подана ОСОБА_1 , як фізичною особою, а не суб`єктом господарювання.

Враховуючи, що "фізична особа-підприємець" та "фізична особа" мають різний податковий та правовий статус, тому звернення фізичної особи ОСОБА_1 до суду з даним позовомвиключає підстави вважати порушеними його права внаслідок невиконання відповідачем угоди від 26.05.2017р.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч.1 ст.76 ЦПК України)

Згідно ст. 77-79 ЦПК України надані сторонами докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості та достатності.

Враховуючи, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх вимог, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене та на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26.03.2021р. залишити без змін, оскільки вказане рішення суд першої інстанції ухвалив з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 19, 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 16 лютого 2022 року.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ В.В.Майданік