ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/186/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Шевчук Г. М., Храпак Н. М.,

за участі секретаря -Мендрик І.В.

та сторін -апелянта ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 та її адвокат Авдеєнко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/18513/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2021 року, ухваленого суддею Сливка Л.М., повний текст рішення складено 23 листопада 2021 року, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про видачу обмежувального припису на строк 6 місяців щодо заінтересованої особи - ОСОБА_2 , яким її зобов`язати усунути йому перешкоди у користуванні майном, що знаходиться у квартирі АДРЕСА_1 , що є його приватною власністю, а саме: одягом, речами, професійною літературою.

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2021 року у цивільній справі № 607/2922/21. У шлюбі є двоє малолітніх дітей 2011 та 2017 років народження. На даний час він, заінтересована особа та їх малолітні сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_2 . Колишня дружина з червня 2021 року стала агресивною по відношенню до нього, почала вимагати, щоб він покинув квартиру і проживав окремо, налаштовує дітей проти нього. 06 червня 2021 року змінила замки у вхідних дверях до квартири. Фактично він позбавлений можливості задовольнити свої елементарні потреби, змінити одяг, користуватися речами домашнього вжитку. 07 червня 2021 року ОСОБА_2 повторно не допускала його до квартири, тому під наглядом працівників поліції 12 червня 2021 року він змінив замки у вхідних дверях помешкання та надав ключі заінтересованій особі. Із відеозапису розмови ОСОБА_2 із працівниками поліції вбачається, що вона вважає, що є єдиною, хто має право на користування квартирою по АДРЕСА_2 . Також, економічне насильство з боку ОСОБА_2 продовжується і надалі. 06 серпня 2021 року коли він хотів забрати із квартири пральну машинку, власність свого батька - ОСОБА_5 та подароване йому дзеркало, ОСОБА_2 написала заяву у поліцію про викрадення ним вказаних речей. З приводу неправомірної поведінки ОСОБА_2 він звертався із заявами до поліції про вчинення нею конфліктів та домашнього насильства 24 серпня 2021 року, 16 серпня 2021 року, 01 вересня 2021 року.

У квартирі по АДРЕСА_2 наявні його особисті речі, одяг, професійні інструменти, цінна професійна медична література, також, речі побуту придбані ним та заінтересованою особою за час подружжя. ОСОБА_2 неодноразово погрожувала викинути усі речі у вікно, а його спроби користуватись своїм майном супроводжувались і супроводжуються конфліктом зі сторони ОСОБА_2 .

Заявник вважає, що ОСОБА_2 фактично бажає вижити його із квартири, у якій він має зареєстроване місце проживання та яка є власністю його батька ОСОБА_5 . У провадженні Тернопільського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа № 607/13662/21 за позовом ОСОБА_2 до нього, ОСОБА_1 про зняття його із реєстраційного обліку з місця проживання по АДРЕСА_2 . Наведене свідчить про те, що ОСОБА_2 має намір і у подальшому чинити йому перешкоди у користуванні його майном, що знаходиться у квартирі, неодноразово заявляє про те, що він втратив право користування цим помешканням. На думку заявника це є проявом домашнього економічного насильства. За таких обставин є ризики продовження протиправних дій ОСОБА_2 , а тому з метою захисту його прав вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_2 обмежувальний припис.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Судові витрати віднесені на рахунок держави.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Боднар О.В. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2021 року та винести нове рішення, яким задовольнити заяву про видачу обмежувального припису.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначила, що суд першої інстанції не дотримався принципу оцінки доказів, згідно з якими суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує й оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Починаючи із червня 2021 року заявник позбавлений доступу до свого майна, речей побутового вжитку, професійних інструментів, приладдя та іншого. ОСОБА_2 , протягом тривалого часу чинить домашнє насильство економічного характеру, яке виражається у безпідставних скандалах, чинить перешкоди у користуванні побутовими речами, майном, власником яких вона не являється, чинить тиск шляхом написання заяв до поліції з будь-якого приводу, у разі заперечень ОСОБА_1 . Його спроби користуватися своїм майном супроводжується постійними конфліктами із заінтересованою особою ОСОБА_2 .

Заявником подано усі наявні докази, які підтверджують вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у формі психологічного насильства та вважає, що існують ризики повторного вчинення домашнього насильства.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Боднар О.В. у якому зазначила, що скаржник не надав відповідних доказів на підтвердження своїх апеляційних доводів, щодо позбавлення його житла, одягу, іншого майна, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_2 та її адвокат Авдеєнко В.В. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Боднар О.В. не визнали, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, пояснивши, що підставою звернення до суду із заявою ОСОБА_1 було те, що ОСОБА_2 позбавила його можливості доступу до житла, особистих речей, медичної літератури. Однак жодних доказів на підтвердження цих тверджень не надав. ОСОБА_1 ще 17.12.2020 року залишив квартиру, забравши всі свої особисті речі і переїхав проживати на іншу квартиру. На даний час ОСОБА_1 приходить тільки ночувати у спірну квартиру.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду розірваний шлюб від 15 березня 2021 року у цивільній справі № 607/2922/21 за позовною заявою ОСОБА_1 .

Заявник ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , їх малолітні сини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані по АДРЕСА_2 .

Власником квартири по АДРЕСА_2 є одноособово ОСОБА_5 , батько заявника ОСОБА_1 .

Між заявником та заінтересованою особою тривалі напружені конфліктні стосунки. У суді наявні декілька цивільних справ із вирішення спорів між заявником та заінтересованою особою, які випливають із сімейних, житлових правовідносин.

Так, із талону-повідомлення єдиного обліку № 34701 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24 серпня 2021 року вбачається, що заява ОСОБА_1 від 16 серпня 2021 року про те, що його колишня дружина ОСОБА_2 вчиняє конфлікти, домашнє насильство, зареєстрована у інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України « Тернопільське районне управління поліції ГУНП в Тернопільській області за № 34701.

Із талону-повідомлення єдиного обліку № 34867 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24 серпня 2021 року вбачається, що заява ОСОБА_1 від 17 серпня 2021 року про те, що його колишня дружина ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту нанесла йому тілесні ушкодження, зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції Тернопільське районне управління поліції ГУНП в Тернопільській області за № 3486.

Із талону-повідомлення єдиного обліку № 34867 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24 серпня 2021 року вбачається, що заява ОСОБА_1 від 17 серпня 2021 року про те, що його колишня дружина ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту нанесла йому тілесні ушкодження, зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції Тернопільське районне управління поліції ГУНП в Тернопільській області за № 3486.

Однак, жодних процесуальних рішень по суті розгляду вказаних заяв ні до суду першої інстанції. ні до апеляційного суду апелянтом не надано.

Лише інформація про звернення до органів поліції за відсутності будь-яких інших даних щодо його конкретних обставин, не може слугувати належним доказом у справі.

07 грудня 2017 року Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" № 2229-VIII, котрий визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до частини 2 та 3 ст 3 № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно з частиною 1 ст. 26 № 2229-VIII право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України (частина 8 ст. 26 Закону № 2229-VIII)

Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Таким чином Законом № 2229-VIII, а також ЦПК України чітко визначено коло суб`єктів, за ініціативою яких можливе застосування механізму обмежувального припису.

Кожен із них безпосередньо постраждав від домашнього насильства, чи насильства за ознакою статі, або ж має право захищати інтереси таких осіб.

Така обставина є очевидною, адже як уже частково зазначено вище, інститут обмежувального припису існує для того аби запобігти та протидіяти домашньому насильству або насильству за ознакою статі.

Ось чому у такій категорії справ основним питанням є визначити чи мало місце домашнє насильство або насильство за ознакою статі.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначені обставини/, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують(при наявності).

Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону № 2229- VIII визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Частиною 1 статті 13, а також частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підставою звернення до суду із даною заявою ОСОБА_1 було те, що його колишня дружина ОСОБА_2 позбавляє його можливості користуватись особистими речами, одягом, медичною літературою.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наведені ОСОБА_1 докази як факт вчинення над ним домашнього насильства до уваги судом братися не можуть у зв`язку із їх недоведеністю, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження цих обставин.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заявником не надано також належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення заінтересованою особою економічного насильства щодо заявника.

Спір щодо користування житловим приміщенням та речами побутового вжитку може бути врегульовано шляхом видачі обмежувального припису за умови доведеності факту економічного насильства.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що між колишнім подружжям ОСОБА_7 в суді першої інстанції ще існують цивільні справи щодо врегулювання спірних житлових, сімейних питань.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 фактично зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які були предметом дослідження суду першої інстанції і яким суд дав належну та правову оцінку.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2021 року- без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: Г.М. Шевчук

Н.М. Храпак