Справа № 365/192/22
Номер провадження: 2/365/160/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 липня 2022 року смт Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ХИЖНОГО Р.В.

за участю

секретаря судового засідання НОСОВОЇ О.О.

позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 02 червня 2022 року звернулась до Згурівського районного суду Київської області з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що вона з відповідачем ОСОБА_5 проживали однією сім`єю з жовтня 2017 року по травень 2019 року. Від цих стосунків вони мають неповнолітню дитину, дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина залишилась проживати з матір`ю, позивачкою у даній справі. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки, відповідач участі у матеріальному забезпеченні дочки не приймає. Відповідач має задовільний стан здоров`я та є працездатним. Добровільно сплачувати аліменти відповідач відмовляється. З огляду на вищевикладене, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліментів на утримання дочки в твердій грошовій сумі 3000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, позиваючи з 02 червня 2022 року і до повноліття дитини, судові витрати покласти на відповідача.

Відповідачем ОСОБА_4 в порядку ст. 178 ЦПК України до суду відзив на позовну заяву не подано.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала. Додатково зазначила, що вона працює сімейним лікарем у КНП «Згурівська центральна лікарня» Згурівської селищної ради. Її доходу не вистачає для належного забезпечення дитини всім необхідним. Крім того, відповідач зобов`язаний матеріального утримувати свою дочку.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги визнав частково у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Визнання позову в такому розмірі обґрунтовував тим, що його матеріальне становище є нездольним. Він не має постійної роботи. Його дохід за попередній період складав приблизно 15000 грн, проте такий дохід є непостійним. Крім того, на його утриманні перебуває ще двоє неповнолітніх дітей.

Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

Дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 є батьками неповнолітньої дитини, дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження а.с.4)

Дитина проживає з позивачкою (довідка про склад сім`ї а.с.3).

Відповідач ОСОБА_4 є батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (копії свідоцтв про народження а.с.15, 16).

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при призначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо.

П.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, відповідач ОСОБА_4 є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_6 та на нього покладено обов`язок щодо її матеріального забезпечення.

Дитина проживає з позивачкою ОСОБА_3 , яка самостійно несе всі витрати з матеріального утримання дитини.

Відповідач участі в утриманні дитини не приймає, добровільно аліменти не сплачує, а тому аліменти підлягають стягненню з нього в судовому порядку.

Розмір аліментів на дитину має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Проте, 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку це лише гарантований державою мінімум та навряд в сучасних економічних реаліях може забезпечити гармонійний розвиток дитини.

Відповідач ОСОБА_4 є здоровим, працездатним.

В ході судового розгляду відповідач зазначив, що його середній заробіток в місяць становить 15000 грн, а тому матеріальне становище відповідача є цілком задовільним для сплати аліментів в більшому розмірі.

Визначаючи розмір аліментів, суд враховує те, що на утриманні відповідача перебуває ще дві неповнолітні дитини.

Відтак, суд вважає прийнятним розмір аліментів в 2500 грн щомісячно, оскільки саме такий розмір аліментів відповідає інтересам дитини.

Суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути із відповідача ОСОБА_4 аліменти на користь позивачки ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, але не менше, ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині присудження аліментів із відповідача ОСОБА_4 у межах суми платежу за один місяць у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок підлягає негайному виконанню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до пп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка при подачі позову звільнена від сплати судового збору.

За подачу позову підлягав сплаті судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2019 року по справі № 161/4985/17 зроблено висновок про те, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 827 (вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок, що є пропорційним до задоволеної частини заявлених до нього позовних вимог (виходячи з присудженого розміру аліментів).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.180,181,182 СК України, ст.ст.2,19,28,141,263,265,273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, але не менше, ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині присудження аліментів із ОСОБА_4 у межах суми платежу за один місяць у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок підлягає негайному виконанню.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 судовий збір в дохід держави в розмірі 827 (вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду або через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Повне рішення складено 05 липня 2022 року.

Учасники справи:

Позивачка ОСОБА_3 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , житель АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ГОЛОВУЮЧИЙ Р.В. ХИЖНИЙ