Справа № 944/254/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді- Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К. С.,

учасників справи:

представника відповідача - ОСОБА_10. (у режимі відеоконференції),

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах яких діє як законний представник ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах яких діє як законний представник ОСОБА_3 звернулися в суд із позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») у якому просять стягнути з останнього недоплачене страхове відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок смерті ОСОБА_4 , на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 42507,00 грн, та моральну шкоду розмірі 7084,50 грн, а також штрафні санкції у розмірі 14116,67 грн.

В обґрунтування позову зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року на автодорозі від смт. Шкло до м. Новояворівськ Яворівського району Львівської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Transporter», р.н. НОМЕР_1 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок чого він загинув на місці пригоди. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen Transporter», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована за полісом АО1708379 від 03.09.2019 у ПрАТ «УПСК». ОСОБА_3 , як законний представник, матір позивачів звернулась на адресу відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування з дотриманням вимог ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак 13 серпня 2021 року відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 98 687,08 грн, зменшивши розмір виплаченого страхового відшкодування у розмірі 50 % від страхової суми, зазначаючи, що вини водія ОСОБА_5 у скоєнні ДТП немає, проте у діях пішохода ОСОБА_4 є порушення вимог Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникнення ДТП, під час якого йому заподіяно шкоду. Крім того, на думку відповідача, відсутність у водія транспортного засобу «Volkswagen Transporter», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки, а тому у відповідача взагалі не було правових підстав для відшкодування шкоди заподіяної життю ОСОБА_4 . Однак сторона позивача зазначає, що оскільки зі змісту постанови про закриття кримінального провадження відносно водія ОСОБА_5 за фактом даної ДТП не встановлено умислу потерпілого і не встановлено непереборної сили, а відтак є підстави для покладення на водія обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну смертю пішохода, на якого він здійснив наїзд керованим ним автомобілем, згідно ст.1187,1200,1201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, позивачі вирішили відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача. Крім того, відповідно до ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути штрафні санкції у розмірі 14116,67 грн та моральну шкоду у розмірі 14169,00 грн.

Відповідачем подано до суду відзив на позов, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що в ході проведення розслідування вищезазначеного випадку, що має ознаки страхового, страховиком було встановлено, що вини водія транспортного засобу «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 у скоєнні ДТП немає, проте у діях пішохода ОСОБА_4 є порушення вимог Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП, під час якої йому заподіяно шкоду. З огляду на зазначене, враховуючи факт відсутності у водія ОСОБА_5 технічної можливості уникнути ДТП, та враховуючи висновки постанови про закриття кримінального провадження від 27.10.2020 року страховиком прийняте рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 50% від страхової суми, передбаченої Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за шкоду, заподіяну життю потерпілої особи - ОСОБА_4 . Згідно з п. 27.3 ст. 27 Закону України страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Станом на дату ДТП мінімальна заробітна плата складала 4 723 грн. Отже, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 12 * 4 723 грн. = 56 676 грн. При цьому право на отримання відшкодування мають батьки загиблого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Також, відповідно до п. 27.2 ст. 27 зазначеного Закону України страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України. У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Враховуючи мінімальну заробітну плату станом на дату ДТП 4 723 грн., загальний розмір страхового відшкодування утриманцям становить 36 * 4 723 грн. = 170 028 грн. Враховуючи вищевикладене, розрахунок страхового відшкодування був проведений наступним чином: моральна шкода: 56 676,00 грн поділити на 2 (50%) = 28 338,00 грн та відняти частки, які належать матері потерпілої особи - ОСОБА_8 (7 084,50 грн) та батькові потерпілої особи - ОСОБА_7 (7 084,50 грн) = 14 169 грн. Виплата на користь утриманців потерпілої особи: 170 028,00 грн поділити на 2 (50%) = 85 014,00 грн. Разом: 14 169,00 грн + 85 014,00 грн = 99 183 грн. Отже, з огляду на наведене, страховиком було сплачено позивачці страхове відшкодування в загальній сумі 99 183,00 грн. Також на користь позивачки страховиком було сплачено пеню в сумі 739,12 грн. Отже, ПрАТ «УПСК», як страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, на законних підставах, враховуючи вину ОСОБА_4 в настанні дорожньо-транспортної пригоди, керуючись п.36.3 ст.36 зазначеного Закону України, здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 50% від страхової суми, передбаченої Законом за шкоду, заподіяну життю потерпілої особи - ОСОБА_4 , а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

21 лютого 2022 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд позов задовольнити повністю.

У судовому засідання представник відповідача у режимі відеоконференції заперечив проти позову та просив у такому відмовити повністю з підстав викладених у поданому відзиві.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків щодо фактичних обставин.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року 0 22:15 год. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 , виданого 25.06.2020 виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області серії НОМЕР_2 , актовий запис №120, зафіксовано факт смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Новояворівськ Яворівського району Львівської області.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 27.05.2016 виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого 10.11.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Яворівського районного управління юстиції Львівської області батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був ОСОБА_4 (арк.спр. 7, 8).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «УПСК» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1708379 від 03.09.2019. Дана обставина сторонами не заперечується.

Відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС СУ ГУ Національної поліції у Львівській області від 27.10.2020 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000512 від 24.06.2020 закрито, у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

03 березня 2021 року для отримання страхового відшкодування ОСОБА_9 подала до ПрАТ «УПСК» заяву про виплату страхового відшкодування.

Крім цього, 27 квітня 2021 року для отримання страхового відшкодування заяви про страхове відшкодування до ПрАТ «УПСК» також подали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (батьки померлого ОСОБА_4 ).

Відповідно до страхового акта №ОЦ/024/004/21/0004 від 13.08.2021 відповідачем прийнято рішення про відшкодування ОСОБА_3 наступних виплат за даним страховим випадком: виплата утриманцям (50% від суми страхового відшкодування передбаченої Законом - загиблий винен в ДТП) - 85014,00 грн; моральна шкода (50% від суми страхового відшкодування передбаченої Законом - загиблий винен в ДТП) - 14169,00 грн, а всього у сумі - 99183,00 грн.

Зазначена виплата у розмірі 99 183,00 грн, а також виплата пені у розмірі 739, 12 грн від відповідача була отримана ОСОБА_9 , що підтверджується випискою з її банківського рахунку (арк.спр.17).

У відповідь на лист поданий в інтересах ОСОБА_9 б/н від 19.08.2021 відповідач листом від 16 вересня 2021 року вих. № 7949/18 повідомив, що зменшення виплата страхового відшкодування у розмірі 50% зумовлено тим, що в ході проведення розслідування обставин вказаної дорожньо-транспортної пригоди та вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування, страховиком ПрАТ «УПСК» було встановлено, що відповідно до п. 1 резолютивної частини постанови слідчого про закриття кримінального провадження таке було закрите у зв`язку з відсутністю у діяннях водія ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. При цьому у цій постанові зазначено, що з технічної точки зору, причиною настання даної пригоди став той факт виходу пішохода на смугу руху автомобіля «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на такій відстані, на якій його водій ОСОБА_5 вже був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Отже, в ході проведення розслідування вказаного випадку, що має ознаки страхового страховиком було встановлено, що вини водія ОСОБА_5 у скоєнні ДТП немає, проте у діях пішохода ОСОБА_4 є порушення вимог Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникнення ДТП, під час якого йому заподіяно шкоду. Крім того, відсутність у водія зазначеного транспортного засобу технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки. Враховуючи той факт, що відсутність у водія «Volkswagen Transporter» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 технічної можливости уникнути ДТП є непереборною силою, та враховуючи висновки постанови про закриття кримінального провадження від 27.10.2020 та на підставі постанови ВСУ від 10.04.2020 у справі № 532/1374/18, ч. 5 ст. 1187 ЦК України, у ПрАТ «УПСК» взагалі не було правових підстав для відшкодування шкоди заподіяної життю ОСОБА_4 . Отже, не зважаючи на наявність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, страховиком було прийнято рішення на користь заявника про виплату страхового відшкодування у розмірі 50 % від страхової суми, передбаченої Законом за шкоду заподіяну життю потерпілої особи - ОСОБА_4 (арк.спр.14-15).

Вирішуючи зазначений цивільний спір, суд керується наступним.

Частинами 1-3 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України).

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2 ст. 1168 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).

Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

У ст. 3 Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою ст. 21 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

При цьому, відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо - транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо - транспортної пригоди.

При цьому ст. 27 Закону до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Зокрема, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2 ст. 27 Закону).

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3 ст. 27 Закону).

Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п.27.5 ст.27 Закону).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі №554/858/19 (провадження №61-6775св20).

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2022 року у справі №184/1461/20-ц (провадження №61-14226св21).

З урахуванням наведеного, суд приходить висновку про те, що оскільки дорожньо-транспортна пригода, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_6 року за участю застрахованого транспортного засобу і внаслідок якої загинув чоловік та батько позивачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах яких діє як законний представник їх матір ОСОБА_3 є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілого, а її розмір було визначено відповідно до положень пунктів 27.2, 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За вказаних обставин позивачі мають право на відшкодування внаслідок загибелі їхнього батька ОСОБА_4 у повному обсязі.

Крім цього, відповідно до ст. 36.5 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачами надано розрахунок нарахування три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 02.06.2021 року по 29.12.2021 року у розмірі 1720,08 грн; інфляційні втрати від простроченої суми боргу за період з 02.06.2021 року по 29.12.2021 року у розмірі 3005,45 грн, а також пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 02.06.2021 року по 29.12.2021 року у розмірі 9391,14 грн, а всього розмір заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання становить 14116,67 грн.

Відповідачем не подано доказів про те, що подані позивачами розрахунки заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання проведено неправильно, а тому судом приймається такий до уваги.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 5 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути таку заборгованість з відповідача на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах яких діє як законний представник ОСОБА_3 .

Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, суд оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу наданого позивачем окремо, а також в їх сукупності, прийшов висновку про те, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а відтак позов підлягає задоволенню повністю.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 354, пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах яких діє як законний представник ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди - задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 в інтересах якого діє як законний представник ОСОБА_3 недоплачене страхове відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок смерті ОСОБА_4 , на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 42 507 (сорок дві тисячі п`ятсот сім) гривень 00 копійок, та моральну шкоду розмірі 7 084 (сім тисяч вісімдесят чотири) гривень 50 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 в інтересах якого діє як законний представник ОСОБА_3 недоплачене страхове відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок смерті ОСОБА_4 , на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 42 507 (сорок дві тисячі п`ятсот сім) гривень 00 копійок, та моральну шкоду розмірі 7 084 (сім тисяч вісімдесят чотири) гривень 50 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах яких діє як законний представник ОСОБА_3 суму заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 14 116 (чотирнадцять тисяч сто шістнадцять) гривень 67 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання - АДРЕСА_1 ;

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання - АДРЕСА_1 ;

законний представник позивачів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», місцезнаходження - м. Київ, вул. Кирилівська, будинок № 40, .

Повне судове рішення складено 04 липня 2022 року.

Суддя О. І. Якимець