У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про відмову в забезпеченні позову

28 липня 2022 року м. Черкаси

Суддя Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и л а :

27 липня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, у якому просить суд:

- стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 18 183,00 долари США, що складається: з боргу за договором позики в сумі 9 570,00 доларів США та пені в сумі 8 613, 00 доларів США;

- стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Провадження у справі на даний час не відкрито.

Разом з позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить відповідачу ОСОБА_2 .

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що 30 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача у позику грошові кошти у сумі 9 570 дол. США, які зобов`язалася повернути в строк до 30 квітня 2020 року. При цьому, сторони домовилися, що в разі несвоєчасного повернення позики відповідачем, остання буде зобов`язана сплатити на користь позивача пеню в розмірі 1 % від суми за кожен день прострочення. Факт отримання позики та встановлений розмір грошової відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання посвідчено розпискою від 30 жовтня 2019 року, власноруч написаною відповідачем. Однак, у встановлений строк відповідач коштів позивачу не повернула. Термін прострочення повернення позики складає 816 днів понад 2 роки. Крім того, позивач заявив вимогу щодо стягнення із відповідача пені за останні 90 днів, що передують поданню позову. Розмір нарахованої пені, за розрахунком позивача, становить 8 613,00 дол. США, та визначається ним за формулою: 95,70 (1% від суми боргу) х 90 = 8 613,00 дол. США. Також, позивач звертає увагу суду на той факт, що відповідач отримувала кошти в борг на медичне обстеження та можливе лікування, однак діагноз не підтвердився, лікування не відбулось, а кошти позивач не повернула, що, на його переконання, свідчить про намагання відповідача уникнути виконання грошового зобов`язання. Оскільки у власності відповідача перебуває будинок, розташований по АДРЕСА_1 , ціна позову є значною, а іншого майна чи коштів у ОСОБА_2 немає, позивач вважає, що існує реальна загроза реалізації належного відповідачу будинку з метою ухилення від виконання рішення суду. На думку позивача, незабезпечення позову, реалізація відповідачем будинку (будь-яка, у тому числі фіктивна, зміна титульного власника об`єкта нерухомого майна) унеможливить виконання судового рішення та повернення боргу в разі задоволення позову, що призведе до неефективного судового захисту позивача. Водночас, позивач зазначає, що накладення арешту на належний відповідачу будинок не порушить будь-яких її прав, оскільки такий вид забезпечення позову не позбавить останню права володіти та користуватись будинком, вільно проживати у ньому і не завдасть відповідачу збитків, а лише унеможливить зміну нею титульного власника будинку чи обтяження будинку будь-яким іншим способом. З урахуванням наведеного, просить суд не застосовувати зустрічне забезпечення.

Згідно зі ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст.ст. 36, 37 ЦПК України, 27 липня 2022 року було визначено головуючу суддю Миколаєнко Т.А. та того ж дня передано їй дану справу.

Статтею 153 ЦПК України, якою регламентовано порядок розгляду заяви про забезпечення позову, не передбачено повідомлення учасників справи про розгляд зазначеного питання.

Так, відповідно до частини 1 статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За приписами частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» наголошує, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду або незабезпечення таким рішенням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц та від 18 жовтня 2021 року у справі № 910/7029/21.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, дотримуючись принципів здійснення цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що дана заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зазначена норма узгоджується з вимогами ст. 41 Конституції України.

Заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Крім того, ним не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення його прав.

Обґрунтування вимог заяви зводиться виключно до припущень ОСОБА_1 щодо того, що існує реальний ризик вчинення відповідачем недобросовісних дій щодо відчуження об`єкту нерухомого майна на користь третіх осіб, як добросовісних набувачів, так і виключно за фіктивною домовленістю.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 21 липня 2022 року, постановленою у цивільній справі № 707/1521/22 (провадження № 2-з/707/3/22), відмовлено у задоволенні заяви представника заявника адвоката Олененка Олександра Володимировича, поданій в інтересах заявника ОСОБА_1 , про забезпечення позову.

Наразі ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову з тими ж вимогами та з тих же підстав.

Тобто, будучи незадоволеним результатом судового рішення (ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 21 липня 2022 року), однак не бажаючи оскаржувати його, ОСОБА_1 повторно звертається до суду з аналогічною заявою, намагаючись здобути потрібний йому результат і зловживаючи своїми процесуальними правами.

З урахуванням наведеного, суд вважає заяву ОСОБА_1 безпідставною та необґрунтованою, а тому дійшов висновку про необхідність відмовити у її задоволенні.

Керуючись ст. ст. 149-153, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали направити сторонам.

Ознайомитись з повним текстом ухвали суду, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т. А. Миколаєнко