П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 року

м. Рівне

Справа № 572/735/21

Провадження № 22-ц/4815/782/22

Головуючий у Сарненському районному суді

Рівненської області: суддя Ведяніна Т.О.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

(вступна і резолютивна частини)

у м. Сарни Рівненської області

об 11 год. 00 хв. 23 грудня 2021 року

Повний текст рішення складено: дати не зазначено

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Комунальне підприємство "Клесівводоканал" Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

позивача адвокат Аврамишин Степан Володимирович;

відповідача ОСОБА_3 ;

за участі: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника Комунального підприємства "Клесівводоканал" Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області адвоката Бурми Олексія Віталійовича на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Клесівводоканал" Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 ; про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до Комунального підприємства "Клесівводоканал" Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області (далі КП "Клесівводоканал"), де просила визнати незаконним та скасувати наказ відповідача №13 від 22 січня 2021 року про звільнення її з посади головного бухгалтера у зв`язку із скороченням штату працівників, поновити на посаді бухгалтера КП «Клесівводоканал», стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 100 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що 01 липня 2005 року її відповідно до наказу №1 було прийнято на посаду головного бухгалтера КП «Клесівводоканал». Наказом від 22 січня 2021 року №13 було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, тобто у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників.

Позивач не погоджувалася з увільненням з роботи, вважала припинення трудових відносин таким, що відбулось із порушенням законодавства про працю, а також зазначала, що підставою для розірвання трудового договору, укладеного на невизначений термін, відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України можуть бути виключно зміни в організації виробництва і праці, в т.ч. ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Про наступне вивільнення працівників згідно із ч.ч.1-3 ст.492 КЗпП України, має бути персонально попереджено не пізніше, аніж за два місяці.

Вважає, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. З попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, установі, організації, при чому переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а при рівних умовах перевага в залишенні на роботі надається : сімейним при наявності двох і більше утриманців, особам, в сім`ї яких немає інших працівників із самостійним заробітком, працівникам із тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, установі, організації, працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва і т.і.

Між тим, при увільненні з роботи цих вимог законодавства відповідачем додержано не було.

Так, 09 листопада 2020 року позивача було ознайомлено із попередженням про розірвання трудового договору №219 від 06 листопада 2020 року, відповідно до якого на підставі наказу №59 від 30 жовтня 2020 року у КП «Клесівводоканал» мали відбутись зміни в організації виробництва і праці та проведення структурної перебудови внаслідок скорочення витрат на утримання підприємства і зменшення попиту на послуги підприємства, з метою раціонального використання фонду оплати праці, зменшення обсягу видатків на утримання працівників підприємства. Вважала, що вказаним попередженням її фактично повідомили про зміну істотних умов праці, адже у повідомленні не зазначалося про припинення трудового договору.

Відповідно до листа-пропозиції за вих. № 220 від 06 листопада 2020 року вона повідомлялась про скорочення її посади та пропонувались інші посади, на які можливе її переведення у разі відповідності кваліфікації та інших критеріїв підходящої роботи, на який ОСОБА_1 17 листопада 2020 року було подано заяву на ім`я начальника КП «Клесівводоканал» про переведення її на посаду бухгалтера. Однак відповідно до відповіді, отриманої позивачем на її лист, станом на день подачі нею згоди на переведення на посаду бухгалтера, тобто на 17 листопада 2020 року, запропонована їй посада не є вакантною. Тому вважала, що було порушено норми законодавства, які регламентують вивільнення працівника. Крім цього, роботодавцем не було отримано згоди профспілкової організації на її звільнення, що є підставою для поновлення на роботі.

Також вказувала, що внаслідок порушення її прав на працю, через що вона втратила роботу та джерело доходу, істотно погіршився стан її здоров`я. В зв`язку зі звільненням вона постійно перебуває у напруженому психо-емоційному стані, цей факт призвів до суттєвих змін у житті позивача, в результаті чого зазнала моральної шкоди, яку оцінює у 100 000 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь.

В подальшому позивач уточнила вимоги і остаточно просила визнати незаконним та скасувати наказ КП «Клесівводоканал» №13 від 22 січня 2021 року "Про звільнення працівника", поновити її на посаді бухгалтера КП «Клесівводоканал», стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 23 січня 2021 року по 10 червня 2021 року в сумі 51 711 грн. 35 коп. і 100 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним і скасовано наказ КП "Клесівводоканал" №13 від 22 січня 2021 року "Про звільнення працівника", яким увільнено позивача з посади головного бухгалтера у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді бухгалтера КП "Клесівводоканал".

Стягнуто із відповідача на користь ОСОБА_1 51 711 гривень 35 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 5 000 гривень моральної шкоди та 6 350 гривень понесених судових витрат.

Рішення в частині поновлення позивача на роботі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України звернуто до негайного виконання.

На судове рішення ОСОБА_1 та представником КП "Клесівводоканал" адвокатом Бурмою О.В. подано апеляційні скарги.

Позивач у своїй апеляційній скарзі зазначала про незгоду із розміром стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу, адже вважає його заниженим. Посилалася на те, що середній заробіток обчислено без додержання положень пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Оскільки середньоденний заробіток складав 505, 71 гривні, а кількість робочих днів з 22 січня 2021 року по 23 грудня 2021 року становила 233 одиниці, тому розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинен скласти 117 830, 83 гривні (505, 71 гривні Х 233 дні).

Тому просила рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати, ухваливши нове про стягнення на її користь із КП "Клесівводоканал" 117 830, 83 гривні.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, представник КП "Клесівводоканал" покликався на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Звертав увагу на те, що судом попередньої інстанції хибно визнано, що законодавством не встановлені строки для прийняття особою, яка звільняється з посади, рішення про переведення або про відмову у переведенні на іншу посаду. Разом з тим законодавцем не визначено таких строків і для роботодавця. Цим висновком суд поставив у нерівне становище роботодавця відносно працівника, виходячи з того, що підприємство при проведенні реорганізації продовжує функціонувати та потребує вжиття заходів до забезпечення його належної господарської діяльності, в т.ч. і сфері бухгалтерського обліку та аудиту. При цьому станом на 06 листопада 2020 року вакансія бухгалтера вже не була наявною через надходження заяви ОСОБА_4 про прийняття її на роботу з 09 листопада 2020 року і її ж задоволення роботодавцем того ж дня, а відтак безпідставно включена до переліку вільних посад. Тобто переведення позивача на посаду бухгалтера станом на 17 листопада 2020 року, тобто на день подання нею відповідної заяви, вже було неможливе, що судом враховано не було.

Щодо рішення первинної профспілкової організації про надання згоди на увільнення ОСОБА_1 , то вважав, що роботодавець не повинен з`ясовувати наявність доказів присутності працівника на засіданні цього представницького органу чи запрошення його на відповідне засідання, а враховує винятково прийняте за його наслідками рішення.

Більше того, навіть якби профспілковий комітет не обговорював би питання вивільнення позивача, то обов`язок витребувати відповідне рішення з приводу припинення трудових відносин з працівником правила ст.ст. 43, 252 КЗпП України покладають на суд.

З викладених міркувань просив скасувати оскаржуване рішення повністю, відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявників, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги позивача та часткове задоволення апеляційної скарги представника відповідача.

Як з`ясовано судом, і ці обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05 липня 1981 року, 01 липня 2005 року позивача прийнято на посаду головного бухгалтера КП "Клесівводоканал".

З наказу №59 від 30 жовтня 2020 року видно, що відповідач у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та проведенням структурної перебудови внаслідок скорочення витрат на утримання підприємства і зменшення попиту на послуги підприємства, з метою раціонального використання фонду оплати праці, зменшення обсягу видатків на утримання працівників підприємства, вирішив скоротити з 01 листопада 2020 року з переліку посад, серед яких є посада головного бухгалтера (1 штатна одиниця), попередивши працівників, які займають вказані посади, про наступне звільнення з 01 січня 2021 року.

До наказу КП "Клесівводоканал" №60 від 30 жовтня 2020 року додано штатний розпис підприємства з 01 листопада 2020 року у кількості 41,5 штатних одиниць, за яким до нього внесені зміни, а саме виведено з розпису штатну одиницю головного бухгалтера.

Листом за вих. №219 від 06 листопада 2020 року ОСОБА_1 попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади головного бухгалтера на підставі п.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та проведенням структурної перебудови внаслідок скорочення витрат на утримання підприємства і зменшенням попиту на послуги підприємства, з метою раціонального використання фонду оплати праці, зменшення обсягу видатків на утримання працівників підприємства та на підставі наказу №59 від 30 жовтня 2020 року відповідно до вимог ст.492 КЗпП України.

Того ж дня листом вих. №220 їй запропоновано у зв`язку зі скороченням розглянути наявні вакантні посади, на які можливе переведення у разі відповідності кваліфікації та інших критеріїв підходящої роботи, де зазначено також посаду бухгалтера, а про бажання переведення на одну із посад - письмово повідомити керівництво підприємства у якнайкоротший термін.

З попередженням про наступне вивільнення позивач ознайомлена під підпис 09 листопада 2020 року.

17 листопада 2020 року позивачем було подано заяву про переведення її на посаду бухгалтера у зв`язку зі скороченням посади головного бухгалтера підприємства, про що листом вих. №241 від 19 листопада 2020 року КП "Клесівводоканал" їй було відмовлено з огляду на те, що ця посада вже не є вакантною.

Наказом "Про звільнення працівника" №13 від 22 січня 2021 року ОСОБА_1 увільнено з посади головного бухгалтера на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, тобто в зв`язку зі скороченням штату працівників.

Вважаючи, що її права на працю є порушеними роботодавцем внаслідок незаконного вивільнення через скорочення штату працівників, у березні 2021 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до КП "Клесівводоканал" про визнання незаконним і скасування оспорюваного наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимог позивача, оскільки під час дії двомісячного строку попередження про наступне увільнення із займаної посади ОСОБА_1 заявила про намір обійняти запропоновану вакантну посаду бухгалтера КП "Клесівводоканал", тоді як роботодавець відмовив у цьому, покликаючись на те, що посада зайнята раніше, ніж вона заявила про це.

Щодо середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд погодився із збільшеними позовними вимогами ОСОБА_1 і стягнув з відповідача з огляду на факт незаконності її звільнення з роботи 51 711, 35 гривень відповідної компенсації.

Заявлений при пред`явленні позову розмір моральної шкоди зменшено і відповідно до принципів справедливості, виваженості та розумності визначено у 5 000 гривень, які і було стягнуто із КП "Клесівводоканал" на користь ОСОБА_1 .

Крім іншого, суд взяв до уваги те, що увільнення позивача із займаної посади погоджено з профспілковим комітетом КП "Клесівводоканал", про що свідчить протокол від 22 січня 2021 року. За результатами засідання профкому надано згоду на вивільнення позивача у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Проте з висновками про розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу погодитися не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Нормами статті 492 КЗпП України передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що дані у постанові від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», вбачається, що розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи дійсно у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не має можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджував ся він за два місяці про наступне вивільнення.

Приходячи до переконання про часткове скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів бере до уваги правильність висновків суду попередньої інстанції про те, що у КП «Клесівводоканал» реально відбулись об`єктивні зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення чисельності працівників.

При цьому враховується те, що пропозиція ОСОБА_1 зайняти іншу вакантну посаду, в т.ч. бухгалтера КП "Клесівводоканал", породжувала юридичну силу до дня її увільнення. Тобто роботодавець не мав права протягом строку попередження позивача про наступне вивільнення з посади у зв`язку зі скороченням штату працівників, коли вона обіймала посаду головного бухгалтера і виконувала відповідні трудові обов`язки, приймати на посаду бухгалтера, яку було запропоновано ОСОБА_1 , іншу особу, оскільки невиправданим, невиваженим і несправедливим у період попередження про звільнення є прийняття КП "Клесівводоканал" на запропоновану їй вакансію ОСОБА_4 відповідно до нового штатного розпису. Тобто обставина прийняття на посаду бухгалтера, яка передбачена новим штатним розписом, іншу особу, в той час як відповідно до попереднього штатного розпису головним бухгалтером працювала позивач, об`єктивно не свідчить про скорочення витрат на утримання підприємства, раціональне використання фонду оплати праці та зменшення видатків на утримання працівників КП "Клесівводоканал".

Отже, суд правильно звернув увагу на незаконність увільнення позивача, а тому обґрунтовано поновив її на посаді.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Так, частиною другою ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Тому суд першої інстанції повинен був з урахуванням цих правил стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі і за час із 22 січня 2021 року, тобто з дня звільнення, по 23 грудня 2021 року, тобто по день її поновлення, а не у розмірі станом на день подання заяви про збільшення позовних вимог 10 червня 2021 року.

Відповідно до абзаців другого четвертого п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі,

організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи,

які в межах трудових відносин використовують працю найманих

працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється

виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа

місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому

надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану

відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з

першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим

робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового

періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється

виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що

передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана

відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують

місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна

виплата, працівник не працював, середня заробітна плата

обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідачем не заперечувалося і ним було надано письмові докази про те, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 505, 71 гривні. При цьому з урахуванням кількості робочих днів вимушеного прогулу, що склало 233 одиниці, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинен відповідати 117 830, 83 гривні, що вираховується шляхом множення 233 робочих дні на 505, 71 гривні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо апеляційної скарги представника відповідача, то її слід відхилити, оскільки наведені в ній аргументи і твердження суперечать обставинам справи, не спростовують правильності висновків суду та не вказують про незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов у частині оспорення наказу про вивільнення, поновлення ОСОБА_1 на попередній роботі та відшкодування на її користь із роботодавця 5 000 гривень моральної шкоди.

З приводу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то його розмір становить 117 830, 83 гривні, тобто оскаржуване рішення в цій частині слід скасувати.

Окрім того, колегія суддів погоджується і з висновками суду про законність надання згоди профспілковим комітетом КП "Клесівводоканал" на увільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Так, 22 січня 2021 року первинна профспілкова організація роботодавця вирішила надати згоду на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату працівників, про що свідчить відповідний протокол (а.с. 53). При цьому позивач повідомлялася про час і місце розгляду питання, однак на засідання не з`явилася.

За правилами ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

Отже, необхідності повторно звертатися до первинної профспілкової організації за наданням згоди або незгоди з вивільненням позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України колегія суддів не вбачає.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Тому задоволення позовних вимог призведе до порушення особистих прав відповідача, що є неприпустимим.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для часткового скасування оскаржуваного рішення відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є незастосування судом першої інстанції норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства "Клесівводоканал" Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області адвоката Бурми Олексія Віталійовича задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2021 року у частині стягнення 51 711 (п`ятдесят одна тисяча сімсот одинадцять) гривень 35 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

Позов у цій частині задовольнити.

Стягнути із Комунального підприємства "Клесівводоканал" Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області на користь ОСОБА_1 117 830 (сто сімнадцять тисяч вісімсот тридцять) гривень 83 копійки середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Комунальне підприємство "Клесівводоканал" Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області; адреса: вулиця Залізнична, 39, смт. Клесів Сарненського району Рівненської області, індекс 34550; .

Третя особа: ОСОБА_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ; дані паспорта громадянина і РНОКПП невідомі.

Повний текст постанови складено: 05.07.2022

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С.Шимків