Справа № 156/303/22
Провадження № 2/156/185/22
Рядок статзвіту № 38
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2022 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

з секретарями судових засідань Кирилюк Л.М., Кицею Л.Ф.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Іваничі Волинської області цивільну справу (в порядку спрощеного провадження) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 липня 2021 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений усний договір позики, котрий підтверджений розпискою, згідно з якою відповідачка позичила в нього 352 долари США для оплати боргу за комунальні послуги і зобов`язалась повернути кошти до 22 серпня 2021 року. Крім того, за усним договором позики від 01 серпня 2021 року, підтвердженим розпикою, відповідачка позичила в позивача 110 доларів США, які їй були потрібні для оплати поточних комунальних платежів, та зобов`язувалась повернути борг до 01 вересня 2021 року. Також за усним договором позики від 12 вересня 2021 року ОСОБА_2 , позичила в позивача 420 доларів США, які зобов`язалась повернути до 15 вересня 2021 року, гроші їй були потрібні для оплати весілля сина. Відповідачка обіцяла всі борги повернути на загальну суму в розмірі 882 долари США. Зазначені кошти відповідачка позивачу не повернула і на теперішній час ухиляється від виконання свого зобов`язання в добровільному порядку.

Ухвалою судді від 30 травня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та прийнято рішення здійснювати розгляд по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Справу призначено до розгляду на 21.06.2022 року.

Ухвалою від 21 червня 2022 року було визнано явку позивача обов`язковою та відкладено судове засідання на 29.06.2022 року.

Позивач в судовом засіданні свій позов підримав та пояснив, що відповідачку знає дуже давно. ОСОБА_2 повідомила йому що знімає квартиру та має борг за комунальні послуги, у зв`язку з чим може втратити житло. Він позичив їй гроші в 2021 році, однак відповідачка долари йому по даний час не повернула. Позивач заперечує, що відповідачка повернула йому кошти, оскільки при поверненні грошей розписки могли би були знищені і він не зміг би долучити оригінали до справи.

Віповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, пояснила, що позивач вчинив з нею не чесно, забрав у неї паспорт та банківську картку. Всі кошти вона повернула. Розписки які він долучив до матеріалів справи є обрізаними, адже в нижніх частинах розпискок було вказано про повернення коштів. Відповідачка вказує, що зібрала гроші на картці, після чого вони разом із позивачем їх зняли та вона повернула борг. Згодом ОСОБА_1 повернув паспорт ОСОБА_2 та банківську картку.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Судом встановлено, що 22 липня 2021 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений усний договір позики, який підтверджений розпискою на 352 долари США. Крім того, за усним договором позики від 01 серпня 2021 року, підтвердженим розпикою, відповідачка позичила в позивача 110 доларів США. Також, за усним договором позики від 12 вересня 2021 року ОСОБА_2 позичила в позивача 420 доларів США.

Із змісту розписок вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язується у строки відповідно до 22 липня 2021 року, 01.03.2021 року та 15.09.2021 року повернути гроші на загальну суму 882 долари США. Розписки складені власноручно та підписані ОСОБА_2 . Відповідачка це визнала в судовому засіданні, не заявляла клопотань щодо необхідності здійснення експертних досліджень розписок.

Позивач звертався до відповідачки з вимогою про повернення грошової позики, однак вона по цього часу залишена без задоволення.

У постанові від 22.08.2019 року у справі № 369/3340/16-ц (провадження № 61-7418св18) Верховний Суд вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника.

Розписки, оригінали котрих надані до суду ОСОБА_1 , містять відомості щодо передачі певних сум коштів в іноземній валюті позивачем відповідачці, дати отримання цих коштів та певні строки, впродовж яких ОСОБА_2 мала би повернути кошти. Ні позивач, ні відповідачка не заперечують факту написання цих розписок саме ОСОБА_2 .

Згіднозі ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Судом встановлено, що оригінали розписок знаходиться в матеріалах справи, такі документи надані позивачем, що підтверджує невиконання боржником свого обов`язку.

ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову, зауважила, що розписка від 12.09.2021 була складена нею «в обмін на знищення позивачем двох попередніх розписок», але ОСОБА_1 увів її в оману та не знищив попередні розписки. Позивач категорично заперечував проти таких тверджень відповідачки. ОСОБА_2 не надала жодних доказів на підтвердження існування зазначених нею обставин.

У постанові Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 531/152/19 (провадження № 61-12849св20) підтверджена усталена правова позиція, за якою наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Оскільки саме ОСОБА_1 надав до суду оригінал боргової розписки від 12.09.2021, суд виходить з того, що між сторонами існував відповідний договір позики коштів в іноземній валюті, укладений 12.09.2021 зі строком виконання до 15.09.2021, зобов`язання за цим договором відповідачкою не виконані.

Отже, суд вважає доведеним той факт, що між позивачем та відповідачкою виникнули зобов`язання із договору позики, відповідачка свої зобов`язання за ним не виконала.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Оскільки між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, в обумовлений строк відповідачкою добровільно не повернуті, відтак вимоги позивача про стягнення з останньої суми боргу, визначеної договорами, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Відповідачка не надала суду доказів, які б спростували твердження позивача, а отже боргові зобов`язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 не виконані.

За вказаних обставин суд прийшов до висновку про обґрунтованість позову, а відтак підставність його задоволення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц (провадження 14-360цс19) висловлені правові позиції, згідно з якими: «…У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України…».

Оскільки ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в доларах США, що визнається обома сторонами, суд, задовольняючи позов, стягує з відповідачки на користь позивача кошти саме в іноземній валюті.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, судові витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню з відповідача. Позивачем документально підтверджено сплату судового збору за подання даного позову в розмірі 992,40 грн., а також судові витрати на професійну правничу допомогу на суму 2000 грн, вказані суми мають бути стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 4, 5, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 247, 265, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 202, 207, 526, 533, 545, 625, 1046-1049 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за договором позики кошти в розмірі 882 (вісімсот вісімдесят два) долари США.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст цього рішення суду виготовлений 01 липня 2022 року.

Суддя А. Є. Бєлоусов