Справа №443/1868/21
Провадження №2/443/486/22
РІШЕННЯ

іменем України

05 липня 2022 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 (позивачка) подала до суду позов до ОСОБА_2 (відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, у якому, з урахуванням уточнених (зменшених) позовних вимог, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог щодо предмета спору покликається на те, що від шлюбу у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Її донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Фактично з моменту народження ОСОБА_5 , батько не виконує свої обов`язки, не займається його вихованням, не цікавиться станом здоров`я, навчанням, не дбає про фізичний і духовний розвиток, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі. Окрім цього, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду, фінансової допомоги не надає. Малолітній ОСОБА_3 проживає разом з нею. Вона займається його вихованням, фінансово утримує, забезпечує належне харчування. Висновком органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 16.11.2021 вирішено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Позивачка у підготовче засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 .

Відповідач у підготовче засідання не з`явився, однак подав до суду нотаріально завірену заяву про розгляд справи за його відсутності та надання згоди на позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 .

Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.

Позивачкою подано заяву про уточнення позовних вимог та розгляд справи за її відсутності (а.с.69).

Відповідачем подана заява про визнання позову та розгляд справи за його відсутності (а.с.68).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 07.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.61-62).

Ухвалою підготовчого засідання від 05.07.2022 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.70).

Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження від 02.10.2008 (а.с.6).

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 19.10.2018, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який зареєстровано 16.11.1996 у відділі реєстрації акту громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №2387, розірвано (а.с.9).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Львів, про що свідчить свідоцтво про смерть від 24.09.2021 (а.с.5).

Відповідно до висновку Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 16.11.2021, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Згідно з довідкою Служби у справах дітей №329 від 16.11.2021, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_6 (онука), ОСОБА_7 (онук), ОСОБА_3 (онук) (а.с.8).

Характеристикою, виданою директором СЗОШ І-ІІІ ступенів №31 м. Львова, встановлено, що ОСОБА_3 за час навчання у школі зарекомендував себе старанним, сумлінним, дисциплінованим, працелюбним, уважним учнем. Данило до смерті мами виховувався у неповній сім`ї, батько не приділяв належної уваги вихованню сина, не цікавився навчанням, не відвідував батьківських зборів (а.с.11).

Відповідно до інформації сімейного лікаря КНП «№2 Міська поліклініка м.Львова», за час спостереження з народження ОСОБА_5 , батько малолітнього ОСОБА_2 не допомагав матері ні у вихованні, ні матеріально. Вихованням, обстеженням, лікуванням ОСОБА_5 займалась мама та бабуся (а.с.11).

З долучених до заяви письмових свідчень ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , вбачається, що ОСОБА_2 не бере жодної участі у вихованні сина, матеріально не допомагає, не цікавиться його станом здоров`я та розвитку (а.с. 12-36).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю обставин, які свідчать про ухилення батька малолітньої дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України (далі СК України), Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закон №2402-III) та Конвенції ООН про права дитини (далі Конвенція).

Так, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Приписами частин 1, 2 статті 12 Закону №2402-III визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з положеннями частини 2 статті 15 Закону №2402-III, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, обставина проживання батька (матері) дитини окремо від неї не звільняє батька (матір) від обов`язку брати участь у вихованні цієї дитини.

Приписами частин 1, 4 статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України, суд враховує норму статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до якої Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з бабусею ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні.

Сторона позивача, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на ухилення батьком дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Надаючи оцінку аргументам позивачки, суд зауважує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд підкреслює, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою як для батька (матері), так і для дитини серйозні правові наслідки, однак, водночас, зауважує, що за певних обставин це є єдиним способом забезпечення якнайкращих інтересів дітей.

Суд бере до уваги визнання позову відповідачем, однак також здійснює аналіз його поведінки на підставі досліджених у судовому засіданні доказів.

Так, наявні у справі докази переконливо свідчать про те, що відповідач тривалий час взагалі не займається виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач не піклується про нього та його розвиток, не спілкується з ним, не цікавиться його здоров`ям, життям та навчанням. Матеріали справи не містять жодних фактичних даних, які б вказували на наявність у відповідача труднощів чи перешкод, що унеможливлюють виконання ним обов`язку по вихованню дитини, тобто наявність об`єктивних причин, які не залежали від його волі та пояснюють таку поведінку відповідача.

Таким чином, з огляду на викладене у своїй сукупності, суд доходить переконання, що відсутність будь-яких дій зі сторони відповідача ОСОБА_2 стосовно свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо його виховання, є свідомою, а відтак умисною та винною поведінкою. Така поведінка відповідача свідчить про нехтування своїми обов`язками щодо виховання дитини, тому дає підстави стверджувати, що він усвідомлено ухиляється від виконання цих обов`язків.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України сплачений позивачкою судовий збір у сумі 908,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у повному обсязі.

На підставі статті 51 Конституції України, статей 155, 164-166 Сімейного кодексу України, статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 141, 200, 206, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав стосовно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складення повного судового рішення 05 липня 2022 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів