Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді- Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,

представник позивача - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації,

в с т а н о в и в :

29 вересня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, що була поширена відповідачем

у месенджері Telegram (Телеграм) на його каналі « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач на інтернет сторінці Telegram (Телеграм) свого каналу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 поширив недостовірну інформацію щодо позивача, а саме зазначив, що «... ОСОБА_5 является двоюродным братом ОСОБА_4 ...». Як вбачається із загального контексту розміщеної відповідачем інформації мова йде про в.о. голови правління акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» ОСОБА_5 . Однак такий не є двоюрідним братом позивача та не має з ним жодних родинних зв`язків будь-якого ступеня споріднення. Поширена інформація є як неправдивою так і негативною, адже її зміст вказує на те, що, нібито, двоюрідний брат позивача приймає участь у корупційних скандалах, а позивач сприяє своїм родичам в отримання посад в державних органах, що може створити негативні наслідки для позивача у вигляді недовіри з боку виборців, як до особи, яка, нібито, порушує норми чинного законодавства та перевірки з боку антикорупційних органів. Така інформація не відповідає дійсності, є недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача на повагу до честі, гідності та недоторканість ділової репутації, гарантовані Конституцією України, Загальною декларацією прав людини, Цивільним кодексом України, порушені права позивача підлягають захисту та відновленню у судовому порядку шляхом зобов`язання відповідача спростувати таку недостовірну інформацію.

Нормативна підстава позову - ст. ст. 3, 28, 32, 68 Конституції України, ст. ст. 201, 277, 297, 299, 302 ЦК України, ст. ст. 1, 14, 30 Закону України «Про інформацію».

Відповідач та його представник з позовними вимогами позивача не згідні та надіслали на адресу суду відзив, в якому просять відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що поширена інформація ґрунтувалася на основі прочитаних відповідачем публікацій у ЗМІ, зокрема така інформація щодо родинних зав`язків публікувалася на сайтах, перелік котрих зазначений у відзиві. Відповідач вважав, що така інформація є достовірною, адже сам позивач жодним чином публічно не заперечував такої інформації, та не подав жодної позовної заяви до жодного засобу масової інформації щодо публікацій аналогічного змісту. Крім того, на обґрунтування свого позову позивач суду надав лише роздруківку тексту з телеграм - каналу та копію свого посвідчення як народного депутата України. Однак позивачем не надано жодного доказу, що поширена інформація порушує його особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Таким чином, відсутній юридичний склад правопорушення, адже виключно при наявності якого може бути підставою для задоволення позову. Також позивач не позбавлений можливості реалізувати право на відповідь, викласти власний погляд на дискусійні проблеми з метою обґрунтування власної позиції та доведення перед аудиторією помилковості висловлених відповідачем суджень, надавши їм свою оцінку.

Ухвалою суду від 02.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання, яке неодноразово відкладалося з поважних причин.

Ухвалою суду від 13.12.2021 закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили, просили у позові відмовити, покликалися на доводи, зазначені у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Відповідач веде свій Телеграм-канал - ІНФОРМАЦІЯ_5 в месенджері Telegram.

ІНФОРМАЦІЯ_2 о 16:38 год. відповідач на інтернет сторінці свого Telegram каналу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 розмістив публікацію російською мовою, у якій наявна інформація щодо позивача наступного змісту: «... ОСОБА_5 является двоюродным братом ОСОБА_4 ...».

Зазначене підтверджується роздруківкою з Телеграм - каналу «ІНФОРМАЦІЯ_5» за ІНФОРМАЦІЯ_4, а також як електронний доказ подано диск, на якому скопійовано вищезазначену публікацію та мітиться посилання на ІНФОРМАЦІЯ_3 де було розміщено таку публікацію, який завірений електронним цифровим підписом представника позивача.

Відповідачем вищезазначені обставини, щодо факту наявності у нього такого Телеграм-каналу, який він особисто веде, та відповідно є особою, що розповсюджує інформацію, яка у ньому публікується, в тому числі і інформації, опублікованої ІНФОРМАЦІЯ_4 о 16:38 год. за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 - не заперечується.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем було здійснено розповсюдження завідомо недостовірної інформації, яка завдає шкоди діловій репутації позивача, як політику та народному депутату України. Поширена інформація є як неправдивою так і негативною, адже її зміст вказує на те, що, нібито, двоюрідний брат позивача ОСОБА_5 (в.о. голови правління акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України») замішаний в корупційних скандалах, та позивач сприяє своїм родичам в отримання посад в державних органах, що може створити негативні наслідки для позивача у вигляді недовіри з боку виборців, як до особи, яка, нібито, порушує норми чинного законодавства та перевірки з боку антикорупційних органів.

Вирішуючи зазначений цивільний спір, суд керується наступним.

Відповідно до статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Частиною першою статті 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

За частиною першою статті 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» визначено інформацію, як будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про інформацію» визначено, що кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам зазначено що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відтак для вирішення спору у цій справі підлягають з`ясуванню наступні обставини: чи мало місце поширення відповідачем інформації; чи стосувалася поширена інформація позивача; чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, що не відповідає дійсності; чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.

Судом встановлено та не заперечується стороною відповідача, що опублікована ІНФОРМАЦІЯ_4 о 16:38 год. на інтернет сторінці Телеграм - каналу «ІНФОРМАЦІЯ_5» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 інформація була розповсюджена саме відповідачем. При цьому, оскільки спірна інформація була розміщена відповідачем у мережі Інтернет (на Телеграм-каналі відповідача), а тому така інформація отримала форму поширення невизначеному колу осіб.

Виходячи зі змісту публікації, поширена відповідачем інформація у частині «... ОСОБА_5 является двоюродным братом ОСОБА_4 ...» стосувалася саме позивача.

При цьому, відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.

Виходячи зі змісту публікації дослідженої судом, суд дійшов висновку, що така викладена у формі фактичного твердження та не належить до категорії оціночних суджень.

Щодо обов`язку доведення достовірності поширеної інформації, з цього приводу суд зазначає наступне.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 3 ст. 277 ЦК України відповідно до якої негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного - виключено на підставі Закону № 1170-VII від 27.03.2014.

Отже, презумпція недостовірності негативної інформації про особу, передбачена частиною 3 статті 277 ЦК України, втратила свою чинність на підставі Закону №1170-VII від 27.03.2014, виходячи з чого, в силу положень статей 12, 13, 81 ЦПК України позивач повинен довести факт не тільки поширення інформації відповідачем, а й факт її недостовірності, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Позивач зазначає, що поширена відповідачем недостовірна інформація в частині твердження, що ОСОБА_5 (в.о. голови правління акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»), який замішаний в корупційних скандалах, є його двоюрідним братом, дискредитує позивача та завдає шкоди його діловій репутації.

Представник позивача у судовому засіданні також зазначив, що причетність такої особи до корупційних схем є загальновідомим фактом, та зазначення родинності відносин між ним позивачем завдає значної шкоди діловій репутації позивача та є недостовірною неправдивою інформацією.

Разом з тим, жодних доказів відсутності родинних зв`язків стороною позивача не подано.

Суд не погоджується з доводами представника позивача щодо загальновідомих обставин причетності ОСОБА_5 до корупційних схем, оскільки за відсутності вироку суду який набрав законної сили, суд не може визнати загальновідомим фактом причетність тієї чи іншої особи до злочинних дій, оскільки це буде суперечити ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості особи у вчиненні злочину.

Крім того, в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження того, що оспорювана інформація безпосередньо вплинула на ділову репутацію позивача. Зокрема, що саме у зв`язку з цим, мало місце погіршення ділової репутації, зниження його рейтингу з боку виборців та те, що поширення відповідачем вищезазначеної інформації спричинило шкоду особистим немайновим благам позивача як учасника суспільних відносин, а відтак така інформація спростуванню, в розумінні вимог статей 277, 278 ЦК України не підлягає.

Разом з тим, суд також зазначає, що спір у цій справі стосується конфлікту між свободою вираження поглядів та захистом честі й гідності особи (дифамаційний спір), у якому цивільно-правовий судовий захист зазначених нематеріальних благ можливий лише при умові одночасного захисту права на свободу слова і масової інформації. Тобто значення будь-якого дифамаційного спору - у досягненні балансу і вирішенні колізії між правом на захист честі, гідності та ділової репутації й спростування недостовірної інформації, з одного боку, і правом на свободу слова і масової інформації, з іншого (рішення ЄСПЛ «Українська Прес-Група проти України» від 29.03.2005).

Для того, щоб втручання держави в здійснення права на вільне висловлення думок вважалось би пропорційним переслідуваній ним меті захисту репутації інших осіб, необхідна наявність об`єктивного зв`язку між спірним твердженням та особою, яка звернулась в суд з позовом про дифамацію. Просто особистих домислів або суб`єктивного сприйняття тої чи іншої публікації в якості дифамаційної недостатньо для встановлення факту, що публікація напряму зачепила інтереси такої особи. В умовах конкретної справи повинно бути дещо таке, що змушує пересічного читача відчути, що спірне твердження в публікації напряму кидає тінь персонально на позивача, або що цей позивач став об`єктом критики (пункт 44 рішення ЄСПЛ «Дюльдін і Кислов проти Росії» від 31.07.2007).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про визнання недостовірною, та такою, що порушує особисті немайнові права та ділову репутацію позивача спірну у публікації інформацію за недоведеністю. Вимоги про зобов`язання відповідача спростувати недостовірну інформацію, також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від основної, у задоволенні якої судом відмовлено.

Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 259, 263-265, 273, 354, пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_4 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складено 01 липня 2022 року.

Суддя О. І. Якимець