Справа № 500/188/18
Провадження № 6/500/62/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року місто Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Швець В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду з заявою про скасування скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, який накладено згідно ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі № 500/188/18.

Заявниця в своїй заяві пояснила, що ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2019 року по справі №500/188/18 було задоволено подання головного державного виконавця Цонкової Ірини Олексіївни Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України у межах виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №500/188/18 виданого Ізмаїльським міськрайонним судом 30.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПриватБанк» боргу в сумі 18443,72 грн. Про наявність зазначеної ухвали так само як і рішення по справі №500/188/18 від 24.05.2018р. вона дізналась на кордоні коли із своїми малолітніми дітьми - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 намагалась виїхати до Республіки Молдова однак мені було відмовлено Державною прикордонною службою.

24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 на території України було введено воєнний стан та його продовження відповідно до Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року. Заявниця разом із дітьми мешкають у м. Одеса щоденні багатократні повітряні тривоги, вибухи негативно вплинули на стан її малолітніх дітей, щоразу при оголошенні «Повітряна тривога» вона з дітьми спускаюсь до підвалу будинку, діти знаходяться у тяжкому емоційному стані і заради безпеки своїх дітей та відновлення їх психо-емоційного стану вирішила виїхати за кордон.

Як її стало відомо з даних АСВП Ізмаїльським МР ВДВС ГТУЮ в Одеській області 25.10.2018р. було відкрито виконавче провадження 57517935. Станом на сьогоднішній день стан виконавчого провадження «Завершено».

Подання держаного виконавця повинно бути обгрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України. Під час розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 441 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно розділам VІІ,VІІІ,ІХ Закону України «Про виконавче провадження». Як вбачається з Ухвали суду підставою для звернення із поданням державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області обґрунтовано тим, що під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що «згідно акту державного виконавця за адресою, вказаною у виконавчому документі, грошові кошти для сплати боргу в повному обсязі відсутні, майно, яке належить боржнику, підлягає опису й арешту відсутнє, боржник ніде не працює, пенсію не отримує». Однак, це не може бути підставою для встановлення обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки жодним чином не свідчить про намагання ухилитися від виконання рішення суду. Відомості, які вказані у поданні державного виконавця є припущенням, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах та вказані припущення не можуть бути підґрунтям для обмеження прав і свобод людини. Державним виконавцем не надано жодного доказу того, що вона як боржник отримувала Постанову про відкриття виконавчого провадження, обізнана про виклик до державного виконавця або отримувала копію виклику, що виконавчі дії проводились у її присутності тощо. Бездіяльність органу ДВС стосовно належного повідомлення її про наявність виконавчого провадження не може свідчити про навмисне ухилення мною від виконання обов`язків. Як відомо, тимчасова заборона у перетині кордону є крайнім заходом стосовно недобросовісних боржників, які знають про наявність рішення про стягнення, не мають майна, дійсно ховаються від виконання рішення суду та особисто вчиняють дії, щоб вказане-рішення не виконувати.

Більш того, про існування позову про стягнення заборгованості вона нічого не знала, судові повістки не отримувала, у судовому засіданні участі не брала, оскільки їй взагалі не було відомо про існування даної справи. Разом із цією заявою нею також було подана заява про ознайомлення з матеріалами справи та буде подано апеляційну скаргу для реалізації своїх прав та обов`язків, наданих чинним цивільним процесуальним законодавством.

Суд дослідивши заяву ОСОБА_1 та матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Верховний суд у постанові № 331/8536/17 від 28.10.2020 виклав правову позицію, яка полягає у наступному, «тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи, який застосовується лише наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення».

Вимогою ст.41-43 Конституції України можливість боржника щодо відшкодування заборгованості пов?язана із правом володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, правом на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом та право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Вимогою ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» через відсутність грошових коштів звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків та примусовій реалізації, порядок яких визначений Інструкцією про проведення виконавчих дій.

Перебування боржника за межами України не пов?язане з ухиленням від виконання боргових зобов`язань, що у сукупності суд визначає за обставину для задоволення заяви про скасування заборони ОСОБА_4 виїзду за кордон України.

Керуючисьст.259-260ЦПКУкраїни

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 - заборону у праві виїзду за межі України, встановлену ухвалою Ізмаїльською міськрайонного суду Одеської області від 17 січня 2019 року.

Копію ухвали направити до Державної прикордонної служби України для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду В.М.Швець