КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/233/21 Головуючий у 1-й інст. - Сенько М.Ф.
Апеляційне провадження 22-ц/824/5854/2022 Доповідач - Рубан С.М
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, відшкодування моральної шкоди, притягнення до відповідальності, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути заборгованість за аліментами та пеню у сумі 177 328 грн 49 коп., притягнути ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ст.ст. 164, 382 КК України та адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП, позбавити волі ОСОБА_2 терміном до трьох років, зобов`язати органи ДВС м. Києва описати, оцінити та виставити майно боржника на торги для погашення заборгованості, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 завдані моральні збитки у сумі 100 000,00 грн., стягнути з відповідача на користь позивача та її батьків моральну шкоду у сумі 150 000,00 грн.

Посилається на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01 листопада 2018року і до досягнення дитиною повноліття.

24.05.2019 року Святошинським районним судом м. Києва на виконання рішення суду було видано виконавчий лист. Проте відповідач не сплачує аліменти згідно рішення суду, у зв`язку з чим станом на 27.09.2021 року заборгованість відповідача становить 109 010 грн 27 коп.

Крім того, посилається на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.04.2021 року з відповідача стягнуто пеню за несплату аліментів у розмірі 72 031 грн 67 коп, однак відповідачем не виконано.

Посилається на те, що у зв`язку з недоотриманням донькою значних коштів на її харчування, розвиток, відпочинок, лікування, вона та її батьки отримали моральні та матеріальні збитки, розмір яких вона оцінює у 100 000,00 грн та 150 000,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, відшкодування моральної шкоди, притягнення до відповідальності- відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 17 січня 2022 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на те, що рішення суду не виконується і відповідач не сплачує щомісяця на утримання дитини аліменти визначені судом.

Крім того, посилається на те, що довідки ДВС, які знаходяться в матеріалах справи підтверджують те, що відповідач не сплачує аліменти та сума заборгованості зростає щомісяця.

Посилається на те, що чинним законодавством не передбачено те, що про дитину повинна дбати тільки мама при живому і цілком працездатному батькові.

Крім того, посилається на те, що у зв`язку з недоотриманням донькою значних коштів на її харчування, розвиток, відпочинок, лікування, вона та її батьки отримали моральні та матеріальні збитки, розмір яких вона оцінює у 100 000,00 грн та 150 000,00 грн.

05 липня 2022 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, позивач просить слухати справу без її участі, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано будь-яких доказів заподіяння їй, її дитині та її батькам моральних страждань поведінкою відповідача у справі. Доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок дій відповідача.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та апеляційним судом перевірено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9, т.1).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01 листопада 2018 року і до досягнення повноліття дитини (а.с. 19-21, т.1).

На виконання рішення суду Святошинським районним судом м. Києва 24 травня 2019 року було видано виконавчий лист, на підставі якого Святошинським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві 03 червня 2019 року було відкрито ВП № 59239953 (а.с. 25-26, 27-28, т.1).

Судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем рішення суду щодо стягнення аліментів станом на 22 червня 2021 року заборгованість із сплати аліментів становить 100 942,67 грн, що підтверджується довідкою старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 22.06.2021 р. (а.с. 11-12, т.2).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року, Святошинським районним судом м. Києва 12 квітня 2021 року видано виконавчий лист № 759/2938/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 72 031 грн 67 коп. (а.с. 5, т.2).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 100 942 грн 67 коп та пені у розмірі 72 031 грн 67 коп не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 71 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Розмір заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Тобто, при задоволенні позовних вимог щодо стягнення боргу по аліментам, пені, фактично відбудеться подвійне стягнення однієї і тієї ж суми, оскільки вимога про стягнення аліментів та пені з ОСОБА_2 вирішена рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року, то повторне стягнення аліментів, якими є і заборгованість з їх сплати, не допускається.

Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстав для стягнення заборгованості по аліментам та пені не має, оскільки всі питання щодо сплати аліментів та пені за судовим рішенням вирішується державним виконавцем при виконанні судового рішення. У разі нездійснення державним виконавцем дій, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», діючим законодавством передбачено порядок оскарження такої бездіяльності.

Щодо позовних вимог в частині притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за ст.ст. 164, 382 КК України, адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП, позбавлення відповідача волі терміном до трьох років та зобов`язання органів ДВС м. Києва описати, оцінити та виставити майно боржника на торги для погашення заборгованості, то суд вважав встановленим наступне.

Відповідно до ч. 12 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі наявності в діях боржника ознак адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, державний виконавець складає протокол про адміністративне правопорушення та надсилає його для розгляду до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 71 ч. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Згідно ч. 11 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець роз`яснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дані позовні вимоги підлягають вирішенню державним виконавцем при виконанні судового рішення відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження».

Щодо вимог в частині стягнення з відповідача на корить ОСОБА_3 завдані моральні збитки у сумі 100 000,00 грн та на користь позивача та її батьків моральної шкоди у сумі 150 000,00 грн., то суд виходить з наступного.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК Ураїни моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано будь-яких доказів заподіяння позивачу, її дитині та її батькам моральних страждань поведінкою відповідача у справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок дій відповідача.

Крім того, відсутні будь-які докази відповідно до приписів статей 76-81 ЦПК України, які б підтверджували пережитий позивачем психологічний стрес, порушення нормального ходу його життя, дискомфорту, посилення душевних страждань, погіршення психологічного стану здоров`я.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку щодо не притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за ст.ст. 164, 382 КК України, адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП, позбавлення відповідача волі терміном до трьох років та зобов`язання органів ДВС м. Києва описати, оцінити та виставити майно боржника на торги для погашення заборгованості по сплаті аліментів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» вказані вимоги підлягають вирішенню державним виконавцем при виконанні судового рішення відповідно до діючого закону.

Твердження апеляційної скарги про те, що у зв`язку з несплатою відповідачем аліментів позивачу, її дитині та її батькам заподіяно значні моральні страждання, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тобто, позивачем не надано будь-яких доказів заподіяння їй, її дитині та її батькам моральних страждань поведінкою відповідача у справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок дій відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні вимог позивача про стягнення на її користь заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 100 942 грн 67 коп. та пені у розмірі 72 031 грн 67 коп. колегія суддів не приймає до уваги, оскільки всі питання щодо сплати аліментів та пені за судовим рішенням вирішується державним виконавцем при виконанні судового рішення. У разі нездійснення державним виконавцем дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», діючим законодавством передбачено порядок оскарження бездіяльності державного виконавця.

Крім того, у випадку задоволення судом позовних вимог про стягнення боргу по аліментам, пені, фактично відбудеться подвійне стягнення однієї і тієї ж суми, оскільки вимога про стягнення аліментів та пені з ОСОБА_2 вирішена рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року, тому повторне стягнення аліментів та пені не допускається.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Othersv. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 липня 2022 року.

Головуючий

Судді