Справа № 522/1348/22
Провадження № 2-з/522/57/22
УХВАЛА

01 липня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судових засідань Гаркуші Є. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «УРБАН КОНСТРАКШН ПЛЮС», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДД-Строй», про визнання незаконним та скасування рішення, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення доказів, в якій заявник, з посиланням на положення ч. 1, 2 ст. 116 ЦПК України, просить витребувати у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чужовської Н. Ю. належним чином засвідчені копії усіх документів, які стали підставою для укладення договорів купівлі-продажу між ТОВ «ДД-Строй» та територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю., зареєстрованих в реєстрі за № 2919 та № 2920, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; та витребувати у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левчук О. С. належним чином засвідчені копії усіх документів, які стали підставою для укладення договору купівлі-продажу між ТОВ «ДД-Строй» та ТОВ «Урбан Констракшн Плюс», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О. С., зареєстрованого в реєстрі за № 1474, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказує, що 28.04.2016 Виконавчим комітетом Одеської міської ради прийнято рішення за № 120 «Про реєстрацію права комунальної власності територіальної громади м. Одеси на об`єкти нерухомого майна, розташовані у м. Одесі», яким вирішено зареєструвати право власності територіальної громади м. Одеси на об`єкти нерухомого майна, в тому числі, на нежитлову будівлю загальною площею 7,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Державним реєстратором Кравцан М. М. 03.06.2016 право комунальної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстроване за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради.

У подальшому, вказаний об`єкт було відчужено ТОВ «ДД-Строй» на підставі договорів купівлі продажу, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю., зареєстрованих в реєстрі за № 2919 та № 2920; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00. На підставі договору купівлі-продажу між ТОВ «ДД-Строй» та ТОВ «Урбан Констракшн Плюс», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1474; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, вказаний об`єкт було відчужено на користь ТОВ «Урбан Констракшн Плюс».

ОСОБА_1 не погоджується з прийнятим Виконавчого комітету Одеської міської ради рішенням № 120 від 28.04.2016, та вказує, що об`єкт нерухомості, загальною площею 7,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є її приватною власністю.

Посилаючись на те, що вона не є стороною договорів купівлі-продажу від 07.12.2016 та 17.11.2021, тому у неї немає можливості отримати документи, на підставі яких було відчужено нежитлову будівлю загальною площею 7,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, просить подане клопотання задовольнити.

Учасники у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялися належним чином, у зв`язку з чим, відповідно положень ч. 3 ст. 118 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд заяви за їх відсутності.

Дослідивши заяву про забезпечення доказів та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1- 3 ст.116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

За змістом наведених норм обов`язковою умовою для вжиття судом заходів щодо забезпечення доказів є встановлення обставин, які дають підстави для висновку, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Обов`язок доведення таких обставин покладається на особу, яка звертається до суду із заявою про забезпечення доказів.

Згідно з вимогами пунктів 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України, у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати та зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення, потрібні для вирішення справи, але, насамперед, спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов, суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 9901/845/18.

Отже, процесуальним порядком та механізмом забезпечення доказів передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення доказів, має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність тощо).

Аналіз норм права, що регулюють порядок вирішення вказаного питання, дає можливість зробити висновок про те, що задовольняючи заяву про забезпечення доказів, суд має пересвідчитися в тому, що у особи, яка бере участь у справі є складнощі в отриманні документів, тобто об`єктивної неможливості одержання та подання доказового матеріалу до суду особисто, через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний та фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержанню та поданню доказу є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Фактичні складнощі в одержанні доказів мають місце, коли, незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося.

Крім того, основною складовою обґрунтованості заяви про витребування доказів необхідна доведеність обставин, що існують достатні підстави вважати, що такі докази будуть втрачені в подальшому або їх збирання або подання стане згодом неможливим чи утрудненим.

Надавши юридичну оцінку заяві ОСОБА_1 про забезпечення доказів, з урахуванням викладених у ній обставин, суд дійшов висновку, що остання не відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 116 ЦПК України, оскільки не містить належних обґрунтувань та доказів на підтвердження наявності реальних ризиків чи загроз того, що докази, про забезпечення яких порушує питання заявник, можуть бути втрачені або їх збирання або подання стане згодом неможливим чи утрудненим.

Таким чином, заявником не доведено підстав для забезпечення даних доказів у порядку статей 116-118 ЦПК України.

При цьому заявник не позбавлена можливості звернутися до суду з обґрунтованою заявою про витребування зазначених доказів у порядку статті 84 ЦПК України.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 116 -118, 260-261, 263, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т. Ю. Федчишена