У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2022 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кушнір С.І.

за участю секретаря Федоренко Д.В.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Скрицької Н.А. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , Міністерства економіки України, Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності", ОСОБА_3 , про визнання договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку недійсним, у якій позивач просить:

- визнати недійсним Договір № 1 про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 від 17 травня 2016 р.;

- визнати за ОСОБА_1 виключні майнові права інтелектуальної власності (право власності) на торговельну марку (знак для товарів і послуг) «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка посвідчується свідоцтвом України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 15.09.2006 р.;

- зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання права власності на торговельну марку (знаку для товарів і послуг) «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка посвідчується свідоцтвом України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 15.09.2006 р., за ОСОБА_1 , та опублікувати відповідні зміни в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Ухвалою суду від 01.12.2020 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку недійсним, та призначено підготовче судове засідання.

22.06.2021 р. до суду від представника відповідача Міністерства економіки України надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 23.06.2021 замінено Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на правонаступника Міністерства економіки України, залучено співвідповідачем по справі Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності".

01.09.2021 до суду від представника відповідача ДП «Український інститут інтелектуальної власності» надійшов відзив на позовну заяву.

01.10.2021 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача ДП «Український інститут інтелектуальної власності».

Ухвалою суду від 01.10.2021 ОСОБА_3 залучено співвідповідачем по справі.

29.11.2021 до суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.

04.02.2021 р. до суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Скрицької Н.А. надійшла заява про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , Міністерства економіки України, Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності", ОСОБА_3 , про визнання договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку недійсним.

Подана заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позивачу стало відомо про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торгівельну марку від 17.05.2016, який нібито укладено між позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 . Водночас, жодного договору позивач ніколи не укладала.

Крім того, було прийнято рішення від 10.01.2019 №24475 про внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей пор передачу права власності на знак для товарів і послуг по свідоцтву України № НОМЕР_1 від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , відомості були опубліковані в офіційному бюлетені «Промислова власність» №1 за 2019 рік.

Враховуючи викладене, у позивача є реальні побоювання, що виключні майнові права інтелектуальної власності (право власності) на торгівельну марку (знак товарів і послуг) «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка посвідчується свідоцтвом України на знаки для товарів і послуг НОМЕР_1 від 15.09.2006 можуть бути передані новому власнику і, як наслідок, до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг можуть бути внесені відомості про чергову передачу права власності на знак для товарів і послуг по свідоцтву України № НОМЕР_1 вже від ОСОБА_3 до третіх осіб.

Не прийняття засобів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову, що в результаті призведе до значних матеріальних збитків для позивача.

Пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, яке передбачене п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України - відсутні, оскільки обраний вид забезпечення захищає інтереси відповідача в тій самій мірі, як і позивача.

Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить заяву задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача .

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №922/4587/13.

Таким чином, враховуючи наявність спору між сторонами, обсяг позовних вимог, враховуючи також вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, приймаючи до уваги предмет позову, суд вважає обґрунтованими вимоги представника позивача щодо забезпечення позову шляхом заборонити ДП «Український інститут інтелектуальної власності» (Код ) вчиняти будь-які дії щодо виключних майнових прав інтелектуальної власності на торгівельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_1», так як за викладених заявником обставин, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Обраний захід забезпечення позову є співмірним з заявленими позивачем вимогами, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Скрицької Н.А. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , Міністерства економіки України, Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності", ОСОБА_3 , про визнання договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку недійсним - задовольнити.

Заборонити Державному підприємству "Український інститут інтелектуальної власності" (Код , адреса: м.Київ, вул.Глазунова, 1) здійснювати будь-які дії з передачі іншим особам повністю або частково виключних майнових прав інтелектуальної власності (право власності) на торгівельну марку (знак товарів і послуг) «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка посвідчується свідоцтвом України на знаки для товарів і послуг НОМЕР_1 від 15.09.2006;

Заборонити Державному підприємству "Український інститут інтелектуальної власності" (Код , адреса: м.Київ, вул.Глазунова, 1) здійснювати публікації в Офіційному бюлетені «Промислова власність» відомостей щодо передання частково або повністю виключних майнових прав інтелектуальної власності (право власності) на торгівельну марку (знак товарів і послуг) «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка посвідчується свідоцтвом України на знаки для товарів і послуг НОМЕР_1 від 15.09.2006;

Заборонити Державному підприємству "Український інститут інтелектуальної власності" (Код , адреса: м.Київ, вул.Глазунова,1) вносити будь-які зміни (відомості) до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно власника виключних майнових прав інтелектуальної власності (право власності) на торгівельну марку (знак товарів і послуг) «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка посвідчується свідоцтвом України на знаки для товарів і послуг НОМЕР_1 від 15.09.2006 та здійснювати публікацію про це в Офіційному бюлетені «Промислова власність».

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності" (Код , адреса: м.Київ, вул.Глазунова,1).

Відповідач: ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Міністерство економіки України, , адреса: м. Київ, вул.М.Грушевського, 12/2).

Відповідач: ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з наступного дня після її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Суддя Кушнір С.І.