Справа № 341/91/22
Провадження № 22-ц/4808/661/22
Головуючий у 1 інстанції ГАПОЛЯК Т. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Василишин Л.В.

секретаря Возняк В.Д.

з участю ОСОБА_1 її представника адвоката Лотоцького М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду від 14 березня 2022 року, ухвалене в складі судді Гаполяк Т.В. у м. Галичі, повний текст рішення складено 14 березня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Галицький відділ ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південо-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Івано-Франківськ), про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Галицький відділ ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південо-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Івано-Франківськ), про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Позовна заява обгрунтована тим, що він з ОСОБА_1 , перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилось двоє неповнолітніх дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Галицького районного суду від 03 липня 2015 року шлюб між ними розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати з матір`ю. Рішенням Галицького районного суду від 15 липня 2015 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 300 грн на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. На підставі даного рішення 03 серпня 2015 року Галицьким районним судом видано виконавчий лист та 06 серпня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції Волошинюк В.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Вказує, що він сплачував аліменти в повному розмірі та вчасно з нарахованої йому пенсії по інвалідності. При намірі 16 січня 2022 року перетнути кордон, йому стало відомо про наявну постанову щодо нього про обмеження у праві виїзді у зв`язку з наявною заборгованості по аліментах у розмірі 68 817,05 грн. Вказує, що про наявну заборгованість йому не повідомлялось та накладення арешт на його розрахунковий рахунок є передчасним. Посилаючись на те, що його не було повідомлено про збільшення розміру аліментів, просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, які стягуються з нього у користь ОСОБА_1 , на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визначених рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2015 року, у розмірі 68 817 (шістдесят вісім тисяч вісімсот сімнадцять) грн 05 коп.

Рішенням Галицького районного суду від 14 березня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Галицький відділ ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південо-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Івано-Франківськ), про звільнення від сплати заборгованості по аліментах відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_2 адвокат Шевчук-Філімон Н. М. подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що він є інвалідом 2 групи, часто хворіє, що тягне за собою постійні обстеження та проходження реабілітаційного лікування, тому не мав можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Вважає виниклу заборгованість по сплаті аліментів передчасною, так як після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 він залишив їй та неповнолітнім дітям нерухоме майно - домоволодіння по АДРЕСА_1 . Таким чином, він добросовісно утримує дітей та не ухилявся від обов`язку матеріального забезпечення колишньої сім`ї.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 - ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.

ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечила. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що стан здоров`я позивача як інваліда 2 групи не перешкоджає виконанню професійних обов`язків, не загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, обмежень у його працевлаштуванні немає, при цьому зберігаються пільги, передбачені для даної категорії громадян. Отже, за своїм станом здоров`я позивач мав можливість працювати та отримувати дохід. Крім того, позивачем не надано суду доказів понесення ним фактичних витрат на лікування у зв`язку з встановленим діагнозом, проходженням реабілітаційного лікування, розміру цих витрат, конкретного періоду їх понесення, з метою встановлення судом неможливості сплати аліментів в конкретний період часу, та як наслідок, утворення заборгованості у зв`язку зі значними витратами на лікування, зумовленими тяжкою хворобою платника аліментів. Також в матеріалах справи відсутні відомості та відповідні докази того, що на утриманні позивача перебувають інші непрацездатні особи.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Галицького районного суду від 03 серпня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей дочки, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі по 300 грн на кожну дитину щомісячно, до досягнення ними повноліття.

15 липня 2015 року Галицьким районним судом видано виконавчий лист про стягнення аліментів, стягнення розпочато з 08 червня 2016 року(а.с.11)

На підставі виконавчого листа від 03 серпня 2015 року з ОСОБА_2 стягувалися аліменти на утримання двох дітей: дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 (а.с.11).

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 отримує пенсію по інвалідності (2 група з дитинства), що стверджується копією пенсійного посвідчення (а.с. 8).

Постановами від 12 лютого 2020 року ВП №48377721 встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами, у праві полюванні та у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №2/341/488/15 виданого 03 серпня 2015 року (а.с.15-17)

Згідно розрахунку заборгованості зі сплатів аліментів згідно виконавчого листа №2/341/488/15 від 03 серпня 2015 року виданого Галицьким районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , розмір заборгованості за період з серпня 2018 року по грудень 2020 ОСОБА_10 по сплаті аліментів становить 68 817 грн 05 коп.(а.с.10).

Рішенням інспектором прикордонної служби від 16 січня 2022 року відмовлено ОСОБА_2 у перетині державного кордону у зв`язку з наявністю відомостей в базі даних Державної прикордонної служби України про те, що зазначену особу, постановою Галицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) справа №48377721 від 12.02.2020 року(а.с.9)

Відтак, предметом спору у цій справі є заборгованість по сплаті аліментів у розмірі аліментів становить 68 817 грн 05 коп., які стягуються на утримання двох неповнолітніх дітей.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що ОСОБА_2 не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості з аліментів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , позивач залишив відповідачці та неповнолітнім дітям нерухоме майно - домоволодіння по АДРЕСА_1 , оскільки такі докази не підтвердженні матеріалами справи. Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що вказана нерухоме майно передано в рахунок погашення заборгованості суду також не надано.

Ст. 190 СК України передбачає припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно. Це означає, що той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку).

Укладення такого договору позбавляє того з батьків, хто відступив нерухоме майно, обов`язку грошового утримання дитини у вигляді сплати аліментів, однак, згідно ч. 3 ст. 190 СК України, не звільняє його від обов?язку брати участь у додаткових витратах на дитину.

Разом з тим, ОСОБА_2 не надано відповідних доказів про укладення договору про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею нерухомого майна.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, колегія суддів вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення. Рішення Галицького районного суду від 14 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст складено 01 липня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта