Дата документу 15.02.2022 Справа № 334/4835/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/4835/20 Головуючий у 1 інстанції: Добрєв М.В.
Провадження № 22-ц/807/94/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «МЕТАБАНК», Національного банку України про визнання недійсним додатку № 1 до договору від 25 жовтня 2007 року № 62А (продовження), укладеного з елементами ознак обману споживача фінансових послуг, несправедливих умов договору та недодержання письмової форми кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнила, до АТ «МЕТАБАНК», Національного Банку України про визнання недійсним додатку № 1 до договору від 25 жовтня 2007 року № 62А (продовження), укладеного з елементами ознак обману споживача фінансових послуг, несправедливих умов договору та недодержання письмової форми кредитного договору.

Просила визнати недійсним додаток №1 до договору №62 А від 25 жовтня 2007 року (продовження) з урахуванням того, що цей додаток містить ознаки несправедливих умов договору та розрахований з елементами обману споживача фінансових послуг.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2021 року провадження по справі закрито на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недотримання строків розгляду справи, неналежне повідомлення про розгляд справи ОСОБА_1 10.12.2020 року, 22.02.2021 року, 22.03.2021 року, 27.04.2021 року, 24.06.2021 року, представника позивача ОСОБА_2 22.02.2021 року, 27.04.2021 року, 24.06.2021 року, Національного Банку України 10.12.2020 року, 13.01.2021 року, 22.02.2021 року, 22.03.2021 року, 27.04.2021 року, 24.06.2021 року, АТ «МЕТАБАНК» 22.02.2021 року, залишення поза увагою заяви представника Національного Банку України про розгляд справи в режимі відеоконференції, що свідчить про навмисне відсторонення судом представників Національного банку України від участі у судовому розгляді справи, неповне дослідження наданих позивачем доказів, нездійснення фіксації судових засідань 13.01.2021 року, 22.02.2021 року, 27.04.2021 року, порушення таємниці нарадчої кімнати, недодержання суддею, секретарем судового засідання, помічником судді маскового режиму, просив скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення про визнання недійсним додаток №1 до договору №62 А від 25 жовтня 2007 року (продовження), укладеного з елементами ознак обману споживача фінансових послуг та несправедливих умов договору.

Національний Банк України подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що є неналежним відповідачем у справі.

АТ «МЕТАБАНК» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що рішеннями судів встановлено дійсність кредитного договору, судом неодноразово відкладався розгляд справи за клопотанням представника позивача, судові повістки на 10.12.2020 року, 13.01.2021 року, 22.02.2021 року, 22.03.2021 року, 27.04.2021 року, 24.06.2021 року вручались під підпис, ухвалами суду призначались судові засідання в режимі відеоконференції, фіксація судових засідань не здійснювалась через зайнятість судді в інших судових засіданнях та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходив.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду з вказаним позовом, оскільки зазначені в позовній заяві підстави вже були предметом розгляду як в суді першої, так і в судах апеляційної та касаційної інстанцій.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року № 6-79цс15.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Підстави та предмет позову визначається позивачем самостійно та зазначаються у позовній заяві.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Встановлено, що в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжізнаходились цивільні справи, по яким були ухвалені судом рішення:

- справа №333/1148/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «МЕТАБАНК», треті особи Національний банк України, публічне акціонерне товариство «Запорізький домобудівний комбінат» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «МЕТАБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором;

- справа №333/4069/18 за позовом Акціонерного товариства «МЕТАБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 19.12.2017 року у справі №333/1148/15-ц скасоване рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжі від 06.02.2017 року та прийнято постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «МЕТАБАНК», треті особи Національний банк України, Публічне акціонерне товариство «Запорізький домобудівний комбінат» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору №62А відмовлено.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «МЕТАБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Вирішено питання судових витрат (т.1, а.с.177-181).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2020 року у справі №333/4069/18 задоволено позовні вимоги Акціонерного товариства «МЕТАБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «МЕТАБАНК» заборгованість за кредитним договором №62А від 25.10.2007 року станом на 26.07.2018 року в розмірі 49947,07 доларів США, з яких: 38555,66 доларів США заборгованість за основним боргом, 11391,41 доларів США - заборгованість за відсотками за період з 21.05.2016 року по 13.03.2018 року; 3996,43 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу згідно з п.6.5 кредитного договору за період з 26.02.2018 року по 12.03.2018 року; 14794,43 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків згідно п.6.5 кредитного договору у період з 26.02.2018 року по 12.03.2018 року (т.1, а.с.164-176). Зазначене рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 07.09.2020 року.

Закриття провадження у справі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутись до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

За змістом статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовної якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «МЕТАБАНК», Національного банку України про визнання недійсним додатку № 1 до договору від 25 жовтня 2007 року № 62А (продовження), укладеного з елементами ознак обману споживача фінансових послуг, несправедливих умов договору та недодержання письмової форми кредитного договору.

Отже, предметом позову у зазначеній справі є визнання недійсним додатку № 1 до договору від 25 жовтня 2007 року № 62А, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «МЕТАБАНК».

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, недійсність кредитного договору №62А, укладеного 26 жовтня 2007 року між AT «МетаБанк» та ОСОБА_1 , складовою якого є додаткова угода №1, була предметом позову ОСОБА_1 до AT «МетаБанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору № 62А та зустрічним позовом AT «МетаБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 19.12.2017 року у справі № 333/1048/15-ц за позовом ОСОБА_1 до AT «МетаБанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору № 62А та зустрічним позовом AT «МетаБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором було надано оцінку та встановлено факт дійсності кредитного договору №62А з додатками, укладеного 26 жовтня 2007 року між сторонами.

Так у постанові Апеляційного суду Запорізької області від 19.12.2017 року, прийнятої у справі № 333/1048/15-ц, суд зазначив, що представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано до суду апеляційної інстанції заяву від 16.05.2017 року про фальшивість доказів, наданих суду ПАТ «МетаБанк». а саме: додаток №1 до договору № 62А від 25.10.2007 року, розрахунок платежів по кредиту; додаток №1 до договору № 62А від 25.10.2007року; Умови кредитування фізичних осіб на придбання житлової нерухомості в АБ «Металург» у рамках співробітництва з ВАТ «Запорізький домобудівний комбінат», меморіальний валютний ордер від 25 жовтня 2007 року №CFL/216183.

Під час вирішення даного спору, колегією суддів надана правова оцінка вищеназваним документам. Дані докази прийняті судом як належні та допустимі, оскільки представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції яка була чинна на час подання заяви) не надано суду доказів, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. Крім того, представником ПАТ «МетаБанк» надана довідка щодо схеми платежів за кредитним договором, в якій наведена формула розрахунку щомісячних ануїтетних платежів ( т.1, а.с.177-181).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності правової підстави для повторного звернення до суду та закрив провадження у даній справі.

За положеннями ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

В судовому засіданні, призначеному на 24 червня 2021 року, представник позивачки - ОСОБА_2 та представник AT «МетаБанк» - Бережна О.Ю. приймали участь, що підтверджується змістом ухвали суду від 24 червня 2021 року та протоколом судового засідання.

Доводи апеляційної скарги щодо недотримання судом строків розгляду справи, неналежного повідомлення про розгляд справи, нездійснення фіксації окремих судових засідань, недодержання суддею, секретарем та помічником суддів маскового режиму, залишення поза увагою заяв представників Національного банку України про участь у справі в режимі відеоконференції, порушення таємниці нарадчої кімнати не спростовують висновків суду у цій справі та не є тими процесуальними порушеннями, з якими процесуальний закон пов`язує обов`язкове скасування судового рішення.

Матеріали справи містять відзив Національного банку України на позовну заяву (уточнену) у справі 3334/4835/20, в якому відповідач просить суд розглянути справу без участі представника Національного банку України (т.1, а.с.104-105). При цьому, ухвалами Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2020 року та від 29.03.2021 року на підставі заяв Національного банку України розгляд справи призначався в режимі відео конференції (т.1, а.с.58, 158).

Крім того, позивачкою не надано доказів на підтвердження аргументів апеляційної скарги в частині недодержання суддею, секретарем та помічником суддів маскового режиму, а також порушення таємниці нарадчій кімнати, що є її обов`язком в розумінні вимог статті 12 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги про неповне дослідження наданих позивачем доказів колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки вони зводяться до незгоди з раніше ухваленими судовими рішеннями між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та намаганням позивача переглянути судові рішення у справах, які набрали законної сили, в невстановлений законом спосіб.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 лютого 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: С.В. Маловічко

І.В. Кочеткова