Справа № 301/3841/21

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" лютого 2022 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області

В особі головуючої судді Даруда І.А.

при секретарі Сатін Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів: приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксана Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису №9149 від 19.02.2021 року , виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів: приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксана Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису №9149 від 19.02.2021 року , виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. таким, що не підлягає виконанню .

Позовні вимоги мотивує тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною 19.02.2021 року було видано виконавчий напис № 9149 про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованість в розмірі 11221,9 гривень. Як вбачається з виконавчого напису такий вчинено на кредитному договорі № 001 від 02.08.2019 року, однак при видачі виконавчого напису нотаріус керувався п.2 переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Посилається на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14,яку залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/200084/14 .

Постанову КМ України від26.11.2014№ 662 визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, щодо доповнення переліку розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Враховуючи вищевказане, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 19.02.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, що зареєстрований в реєстрі за № 9149, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 001 від 02.08.2019 року за період з 03.06.2020 року по 22.12.2020 року, де сума заборгованості складає 11 221,90 грн. та стягнути із відповідача - Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (, місцезнаходження якого: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) на її користь - судові витрати по сплаті судового збору в розмірі - 908,00 грн.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала з мотивів, що викладені в позовній заяві, просила справу розглянути у її відсутність.

Представник відповідача ТТ «Першого українського міжнародного банку» в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву про визнання позовних вимог та просить суд стягнути з АТ «Перший український міжнародний банк» 50 відсотків від суми судового збору , сплаченого позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову , а тому розгляд справи відбувся на підставі ст. 223 ЦПК України у його відсутність.

Треті особи , які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. , приватний виконавець виконавчого округу м.Київ п.Клітченко О.А. в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи , а тому розгляд справи відбувся на підставі ст. 223 ЦПК України у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною 19.02.2021 року було видано виконавчий напис № 9149 від 19.02.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованості в розмірі 11221,9 гривень. Як вбачається з виконавчого напису такий вчинено на кредитному договорі № 001 від 02.08.2019 року . Стягнення заборгованості проводиться за період з 03.06.2020 року по 22.12.2020 року (а.с. 19).

Вказаний виконавчий напис за заявою акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» було пред`явлено до виконання, у зв`язку з чим приватним виконавцем виконавчого округу м.Київ п. Клітченко О.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 65090037 від 09.04..2021 року (а.с.16).

Нормативно - правове обгрунтування та засоби доказування щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню полягають у наступному.

Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

За змістом статті 9 Закону України «Про нотаріат» вбачається, що нотаріальні і прирівняні до них дії, вчинені з порушенням встановлених цією статтею правил, є недійсними.

Крім того, відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, № 1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

У виконавчому написі нотаріуса за № 9149 від 19.02.2021 не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а лише вказано, що грошові суми, які пропонується стягнути, є заборгованістю за кредитним договором № 001 від 02.08.2019.

Надання заявником неповної інформацп та документів приватному нотаріусу мало наслідком порушення нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Глави 13 Порядку № 296/5, згідно з яким на нотаріуса покладається обов`язок відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Крім того, стягнення з позивача боргу, який не є безспірним з порушенням процедури повідомлення його про його наявність, відбулося у позасудовому порядку і він був позбавлений можливості заперечувати щодо вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дїї у вчиненні виконавчого напису лише за умови що: 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, х визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень.

Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін постанову Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 (справа № К/800/7651/17), Постанову КМУкраїни від26.11.2014№ 662 визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, щодо доповнення переліку розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/10374/17 також звернула уваагу на те, що виконання судового рішення про присудження полягає у вчиненні певних дій або в утриманні від певних дій, передбачених судовим рішенням. Наприклад, за судовим рішення про стягнення коштів відповідач повинен сплатити позивачу відповідну суму; за рішенням про припинення дії, яка порушує право, відповідач повинен утриматись від відповідних дій тощо. Водночас інші судові рішення, зокрема рішення про визнання права, про зміну правовідношення, виконанню не підлягають, оскільки такі судові рішення безпосередньо створюють відповідний правовий ефект: призводять до усунення правової невизначеності, змінюють правовідношення.

Безпосередній правовий ефект створює і судове рішення про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акта: такий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням. Указане судове рішення не потребує його виконання.

Таким чином, вчиняючи 19 лютого 2021 року виконавчий напис № 9149, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка є нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: "Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року , у справі № 826/20084/14, де укладений між: банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».

Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 9149 від 19.02.2021 року таким, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,що також узгоджується із правовими висновками, які відображені в постанові Великої палати Верховного суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 провадження № 12-5гс21).

Таким чином, судом було скасовано п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України віл 29 червня 1999 року № 1172 відповідно до якого встановлювалася можливість здійснювати стягнення за ненотаріально посвідченими кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Враховуючи викладене, з 22.02.2017 року законодавством України не було передбачено можливості здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, які не були нотаріально посвідчені.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус також при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Разом з тим, слід врахувати, що згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Згідно статті 141 ЦПК України у визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 81, 89, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат»,суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задоволити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 19.02.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, що зареєстрований в реєстрі за № 9149, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 001 від 02.08.2019 року за період з 03.06.2020 року по 22.12.2020 року, де сума заборгованості складає 11 221,90 грн. (одинадцять тисяч двісті двадцять одна грн. 90 коп.).

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (, місцезнаходження якого: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі - 454,00 грн. (чотиристо п`ятдесят чотири гривні 00 коп.)

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя : І. А. Даруда