Постанова

Іменем України

29 червня 2022 року

м. Київ

справа № 243/3426/17

провадження № 61-5119св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , Слов`янський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції України у Донецькій області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Слов`янського районного суду Донецької області від 20 листопада 2019 року у складі судді Мінаєва І. М. та постанову Донецького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Канурної О. Д., Космачевської Т. В., Корчистої О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження.

Позов обґрунтований тим, що вона є дочкою ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Запис про її батька в книзі записів народження проведено на підставі частини другої статті 55 КпШС України за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька записано за вказівкою матері.

Її мати ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 познайомились у 1984 році, протягом десяти років мешкали разом однією сім`єю, вели спільне господарство.

З початку 1994 року її батьки почали мешкати окремо, а після смерті матері батько мав намір удочерити її та оформили опіку, проте її сестра по матері ОСОБА_7 була категорично проти.

На підставі рішення Слов`янської міської ради від 05 листопада 2003 року ОСОБА_7 призначено її опікуном, після чого вони мешкали разом в будинку матері на АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_5 підтримував з нею родинні стосунки, систематично відвідував, проявляв турботу та піклування, цікавився її життям, систематично надавав матеріальну допомогу, представляв своїм знайомим та не приховував наявність між ними родинних зв`язків.

Оскільки після смерті батька єдиним спадкоємцем є його сестра ОСОБА_2 , а встановлення факту батьківства необхідне їй з оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_1 просила:

- встановити факт, що ОСОБА_5 є її батьком;

- зобов`язати Слов`янський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції України у Донецькій області внести відповідні зміни в актовий запис від 28 грудня 1994 року № 1049 у книзі реєстрації актів про народження ОСОБА_1 , у графі «Данні батька» - виключити відомості про попереднього батька ОСОБА_8 та записати батьком ОСОБА_5 , видавши нове свідоцтво про народження дитини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Слов`янського районного суду Донецької області від 20 листопада 2019 року позов задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_1 . Внесено зміни до запису акта про народження від 28 грудня 1994 року № 1049, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов?янську Слов?янського міськрайонного управління юстиції Донецької області стосовно ОСОБА_1 , виключивши відомості про батька дитини ОСОБА_8 , та зазначивши батьком дитини ОСОБА_5 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Оцінивши в сукупності докази та показання свідків, суд першої інстанції виходив з доведеності ОСОБА_1 факту визнання ОСОБА_5 батьківства стосовно неї, що відповідно до частини третьої статті 53 КпШС України є підставою для встановлення походження дитини від батька, який не перебував у зареєстрованому шлюбі з її матір`ю.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , залишено без задоволення, рішення Слов`янського районного суду Донецької області від 20 листопада 2019 року - без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, вважаючи, що до таких висновків місцевий суд дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи, дотримуючись принципу змагальності сторін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2021 року правонаступник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Слов`янського районного суду Донецької області від 20 листопада 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року, просив скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий судовий розгляд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що у період з 05 вересня 1969 року і станом на 01 травня 1994 року (народження ОСОБА_1 ) ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9 , шлюб з яким був розірваний лише 30 листопада 1994 року. Перебування особи в зареєстрованому шлюбі виключає застосування положень щодо встановлення сімейних відносин, притаманних подружжю, у період перебування чоловіка (жінки) в іншому шлюбі.

Матеріальна допомога дитині-сироті, яка мала місце після смерті матері, не свідчить про визнання ОСОБА_5 свого батьківства стосовно ОСОБА_1 , оскільки протягом 22 роки у останнього не було жодних перешкод узаконити батьківські права у разі наявності кровного споріднення. Факт підтримання ОСОБА_5 з ОСОБА_1 зі значними часовими проміжками особистих стосунків може бути покладений в основу визначення біологічного походження дитини від нього.

Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , який вказував, що ОСОБА_5 , будучи депутатом, надавав допомогу багатьом сім`ям. Вказані особи були знайомі з ОСОБА_5 , мали з ним робочі та дружні стосунки, проводили разом час.

Суд апеляційної інстанції, незважаючи на повідомлення про поважні причини неприбуття в судове засідання, призначене на 22 лютого 2021 року, розглянув справу за відсутності правонаступника відповідача - ОСОБА_3 .

Аргументи інших учасників справи

Відзив ОСОБА_1 мотивований тим, що суди попередніх інстанцій при встановленні факту батьківства ОСОБА_5 стосовно неї взяли до уваги спільне проживання та ведення господарства ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що підтверджується показаннями свідків.

Матеріали справи містять докази, які підтверджують, що ОСОБА_6 на момент народження дитини ОСОБА_1 , хоча і перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9 , проте не проживала з ним з 1980 року.

Відзив ОСОБА_4 мотивований тим, що поза увагою судів залишилось правомірність розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 . На час народження ОСОБА_1 у її матері було прізвище ОСОБА_12 , що ставить під сумнів достовірність наявних у матеріалах справи доказів.

Незначна доброчинна матеріальна допомога сироті після смерті матері не може свідчити про визнання ОСОБА_5 свого батьківства стосовно ОСОБА_1 .

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У червні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, щоОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На момент народження ОСОБА_1 її мати - ОСОБА_13 перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9 .

На підставі судового рішення від 05 вересня 1994 року шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_9 розірваний. Реєстрацію розірвання шлюбу здійснено 30 листопада 1994 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_13 змінила прізвище на « ОСОБА_14 ».

Згідно з повторним свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області зроблений запис від 28 грудня 1994 року № 1049.

Згідно з копією запису акта про народження від 28 грудня 1994 року № 1049, здійсненого на підставі довідки про народження Слов`янського пологового будинку від 01 травня 1994 року, відомості про батька ОСОБА_8 зазначені на підставі частини другої статті 55 КпШС України за вказівкою матері на підставі відповідної заяви від 28 грудня 1994 року. У графі «для відміток» містяться відомості, що видано довідку для одноразової допомоги та для соціального захисту. На момент народження дитини її мати перебувала у шлюбі з громадянином ОСОБА_9 , який згідно з нотаріально посвідченою заявою не є батьком ОСОБА_1 .

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі рішення Слов`янської міської ради від 05 листопада 2003 року № 607/3 «Про встановлення опіки над ОСОБА_1 » опікуном ОСОБА_1 призначено ОСОБА_7 .

У довідці Слов`янської дистанції електропостачання вказано, що згідно з даними особових рахунків із заробітної плати ОСОБА_5 , за його заявою, утримувались аліменти на ОСОБА_15 та перераховувались на ім`я ОСОБА_7 поштовими переказами, а саме: з 01 червня 2003 року по 31 грудня 2003 року - в розмірі 1 050,00 грн, у 2004 році - 2 550,00 грн, у 2005 році - 4 800,00 грн, у 2006 році - 4 800,00 грн, у 2007 році - 4 800,00 грн, у 2008 році - 6 900,00 грн.

16 квітня 2007 року ОСОБА_5 звертався із заявою на ім`я голови профспілкового комітету «Буревесник» про видачу путівки у дитячу оздоровницю «Буревесник» для його дочки ОСОБА_16 .

27 травня 2008 року ОСОБА_5 звертався із заявою на ім`я голови профспілкового комітету «Буревесник» про видачу путівки у дитячу оздоровницю «Буревесник».

У звітах про надані путівки у дитячу оздоровницю «Буревесник» зазначено, що ОСОБА_5 отримано дитячі путівки для дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Матеріали справи містять вітальну листівку, на якій зображений ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у дитячому віці, а також спільні фотографії вказаних осіб.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2018 року у справі призначено судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу, яка проведена не була у зв`язку з неможливістю надання ОСОБА_1 експерту біологічних зразків ОСОБА_5 .

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2018 року у справі призначено судово-генетичну експертизу ДНК з встановленням спорідненості, яка проведена не була у зв`язку з відмовою ОСОБА_2 від надання біологічних зразків.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, заявник зазначає: суди попередніх інстанцій не застосували правові висновки Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 607/10982/16-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц, від 28 серпня 2019 року у справі № 754/3558/16-ц, від 15 січня 2021 року у справі № 596/1815/19. Суд не дослідив докази у справі та розглянув справу у відсутність заявника.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, та відзивів на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, необхідно виходити з дати народження дитини.

Верховний Суд зауважує, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до ІНФОРМАЦІЯ_5 , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Оскільки ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , то спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України, що правильно установлено судами попередніх інстанцій.

Відповідно до частини другої статті 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 53 КпШС України при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Верховний Суд виходить з тлумачення положень статті 53 КпШС України і зазначає, що підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Як на підставу позову ОСОБА_1 посилалася на визнання ОСОБА_5 батьківства стосовно неї.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (статті 12 ЦПК України).

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Під спільним утриманням дитини необхідно розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що за життя ОСОБА_5 підтримував родинні відносини з позивачем, що підтверджується листівками, фотокартками, показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , добровільною сплатою ним у період з 2003 по 2008 роки аліментів на ОСОБА_1 , а також неодноразовим отриманням оздоровчих путівок для дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, повно і всебічно встановив фактичні обставини справи та застосував до правовідносин, які виникли між сторонами, норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що за життя ОСОБА_5 визнавав батьківство стосовно ОСОБА_1 , що відповідно до частини третьої статті 53 КпШС України є підставою для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги з посиланням на те, що перебування особи в зареєстрованому шлюбі виключає застосування положень щодо встановлення сімейних відносин, притаманних подружжю, у період перебування чоловіка (жінки) в іншому шлюбі, не заслуговують на увагу, оскільки підставою для задоволення позову суди вказали доведення позивачем факту визнання ОСОБА_5 батьківства стосовно неї, а не встановлення спільного проживання та ведення спільного господарства між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Доводи касаційної скарги в частині незгоди відповідача з наданою судами оцінкою доказів, неврахування показань свідків не беруться до уваги, оскільки спрямовані на переоцінку доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 3/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Щодо доводів касаційної скарги про розгляд справи судом апеляційної інстанції 22 лютого 2021 року за відсутності правонаступника відповідача - ОСОБА_3 , який звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, Верховний Суд зазначає таке.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд виходить з того, що якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Отже, оскільки поважність причин неявки відповідача судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник, правонаступником якого є ОСОБА_3 , реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), розгляд апеляційним судом справи у відсутності відповідача не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

У касаційній скарзі не викладено аргументи про те, що відсутність у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 вплинула на висновки суду апеляційної інстанції.

Посилання на неврахування судом правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 607/10982/16-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц, від 28 серпня 2019 року у справі № 754/3558/16-ц, від 15 січня 2021 року у справі № 596/1815/19, є безпідставними, оскільки у цій справі суди зробили висновки з урахуванням встановлених обставин справи; фактичні обставини у вказаних справах та справі, яка переглядається, є різними.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд зазначає, що суди взяли до уваги та надали оцінку кожному доказу окремо, а також у їх сукупності, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду з клопотанням, у якому просив зупинити дію рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2019 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до частини першої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Підстави для задоволення клопотання ОСОБА_3 про зупинення дії судового рішення відсутні.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського районного суду Донецької області від 20 листопада 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко