ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/830/22 Справа № 210/3988/21 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Кислиця І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2021 року, яке ухвалене суддею Літвіненко Н.А. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 06 жовтня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ :

В липні 2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 22 серпня 1996 року у 22-45 год. на ОСОБА_2 заводі, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Арселор Міттал Кривий Ріг», під час виконання трудових обов`язків помічника машиніста тепловозу, у віці 27 років помер її син - ОСОБА_3 . За результатом спеціального розслідування даного нещасного випадку комісією було складено 03.09.1996 року Акт № 12 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, форми Н-1. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 23 серпня 1996 року Дзержинським № 038432 смерть сина настала внаслідок нещасного випадку у зв`язку з підприємством. Багаточисленні несполучені з життям пошкодження скелету та внутрішніх органів. Смерть рідної людини, це не відновлювальна втрата. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як не має, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Звістка про смерть єдиного сина призвела позивача у великий розпач, так як я не знала як жити далі, втратила рідну їй людину, яку дуже любила, свою опору та підтримку. Смерть сина призвела до того, що позивач зазнала сильного нервового потрясіння, до теперішнього часу постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про смерть єдиного сина не залишають навіть до теперішнього часу. Після смерті сина залишилася без матеріальної підтримки. Негативні зміни у сім`ї є незворотними, оскільки сина вже не повернути до життя.

Розмір моральної шкоди, оцінює в 275 000 грн., яку просить стягнути з відповідача на користь позивача без урахування утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина на виробництві 275 000,00грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 2750,00грн.

В апеляційній скарзі, відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення норм матеріального і процесуального права ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні її позовних вимог у повному обсязі.

В мотивування доводів апеляційної скарги представника відповідача зауважує, що судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування моральної шкоди, не враховано роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року.

Вважає, що події, які стали підставою для звернення з позовом до суду мали місце до набрання чинності ЦК України, а тому до вказаних правовідносин не можуть бути застосовано вимоги діючого ЦК України. Оскільки нещасний випадок стався в серпні 1996 року, діючим на той час законодавством не передбачалось право членів сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві.

Розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає вимогам розумності виваженості та справедливості.

Крім того, судом першої інстанції проігноровано обставини порушення трудової і виробничої дисципліни, викликані особистими факторами та перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння.

Судом першої інстанції надано перевагу доказам позивача, що в свою чергу призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо покладення на відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «АРселорМіттал Кривий Ріг» - Стаднік Я. В., яка підтримала доводи апеляційної скарги просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача, підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 10).

Відповідно до Акту про нещасний випадок від 03.09.1996 року 22.08.1996 року з ОСОБА_3 який працював на посаді помічника машиніста тепловозу на ОСОБА_2 заводі, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», під час виконання посадових обов`язків стався нещасний випадок у виді дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 8-9).

Причиною нещасного випадку визначено порушення вимог безпеки при експлуатації транспортних засобів; незадовільна організація робіт, порушення трудової і виробничої дисципліни, викликані особистими факторами і у стадії сп`яніння (а.с. 8 зворот).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 27 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 23.08.1996 року зроблено запис №1404. Причиною смерті вказано нещасний випадок у зв`язку з підприємством, багаточисленні несполучені з життям пошкодження скелету та внутрішніх органів (а.с. 7).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та покладаючи обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що смерть ОСОБА_4 настала на виробництві під час виконання трудових обов`язків, 22.08.1996 року, тому позивачу має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Події, які стали підставою на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю батька в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, викладених у Постанові № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зав`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Спори провідшкодування заподіяноїфізичній чиюридичній особіморальної (немайнової) шкоди розглядаються,зокрема:коли правона їївідшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7,440-1 ЦК УкраїнськоїРСР, в редакції 1963 року, та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Суд першої інстанції,ухвалюючи рішення,виходив з того,що смерть ОСОБА_3 стала,внаслідок отриманих травм на виробництві під час виконання трудових обов`язків,у зв`язку із чим обґрунтовано поклав обов`язок відшкодувати позивачці шкоду,завдану смертю ОСОБА_3 на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступника Криворізького Коксохімічного заводу.

Оскільки нещасний випадок, внаслідок якого загинув син позивачки ОСОБА_5 стався 22.08.1996 року під час виконання ним трудових обов`язків, тобто до набрання чинності ЦК України, що надало позивачці право на відшкодування моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку що до правовідносин сторін мають застосовуватись положення статті 440-1 ЦК УкраїнськоїРСР,в редакції 1963 року,в зв`язку з чим, вважає безпідставними доводи представника відповідача про те, що нормами ст.440-1ЦК УкраїнськоїРСР,в редакції1963року,не передбачалося право позивачки на відшкодування моральної шкоди,завданою смертю сина на виробництві, адже таке право передбачено нормами ЦК України, в редакції 2004 року, посилаючись на позицію Верховного Суду, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року справа № 210/57/19 (провадження № 61-16622св19), на яку суд першої інстанції не звернув уваги.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі 210/2271/19.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Факт заподіяння моральної шкоди ОСОБА_3 у зв`язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні. Зокрема, позивачка, у зв`язку із втратою сина, переживає душевні та психологічні страждання, позбавлена можливості отримувати від нього піклування та матеріальну допомогу, що тягне за собою порушення її нормальних життєвих зв`язків та докладання з її боку додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом першої інстанції встановлений й причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача втрата життєвих зв`язків позивача з рідною людиною.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачці.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції надає правову оцінку лише аргументам та доводам, які викладені в заяві позивача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, взяв до уваги пояснення та відзив відповідача на позовну заяву разом з письмовими додатками.

Посилання відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в апеляційній скарзі на те, що в момент нещасного випадку на виробництві потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки, факт вини потерпілого не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь ОСОБА_1 , який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " № 4 від 31.03.1995 рокуз подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що позивачкою не доведено наявність моральних страждань. Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивачки, характер психологічної травми, яку вона отримала у зв`язку зі смертю рідної людини, конкретні обставини по справі, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивачки, яка втратила турботу та підтримку близької людини,наслідки, що наступили,та їх невідворотність, вважає що визначений розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про те, що розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає безпідставними.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: