Постанова

Іменем України

30 червня 2022 року

м. Київ

справа № 601/1936/20

провадження № 61-818св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним та зустрічним позовами - Товариство з обмеженою відповідальністю «Пріорітетавто»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 липня 2021 року у складі судді Мочальської В. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Парандюк Т. С., Дикун С. І., Храпак Н. М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріорітетавто», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору комісії та купівлі-продажу транспортного засобу

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріорітетавто», ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у жовтні 2020 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- визнати недійсним та скасувати договір комісії № 7743/20/001305 від 12 серпня 2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пріорітетавто» (далі - ТОВ «Пріорітетавто») та ним;

- визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7743/20/001305 від 12 серпня 2020 року, укладений між ТОВ «Пріорітетавто» та ОСОБА_2 ;

- застосувати наслідки недійсності правочину та зобов`язати ОСОБА_2 повернути йому автомобіль марки «HYUNDAI», модель Н-1, фургон малотонажний-В, 2005 року випуску, колір білий, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 10 грудня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 12 серпня 2020 року між ним та ТОВ «Пріорітетавто» було укладено договір комісії № 7743/20/001305, згідно з яким комісіонер (ТОВ «Пріорітетавто») зобов`язувався за дорученням комітента ( ОСОБА_1 ) за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки «HYUNDAI», модель Н-1, 2005 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , за ціною не нижче 10 000 грн.

Сторони не вказали реальної ціни транспортного засобу, а лише погодили її найнижчу межу. Укладаючи зазначений договір комісії сторони допустили помилку щодо ціни продажу транспортного засобу вказаного в договорі, адже він бажав продати транспортний засіб за ціною не нижче 10 000 доларів США, тобто за ціною його ринкової вартості, яка існувала на час укладення оспорюваних договорів. Ціна договору є істотною умовою договору комісії, а тому вказаний договір є недійсним.

Також 12 серпня 2020 року комісіонер (ТОВ «Пріорітетавто») уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7743/20/001305, згідно з умовами якого продавець (ТОВ «Пріорітетавто»), який діяв на підставі раніше укладеного договору комісії, продав (передав у власність), а покупець придбав (отримав у власність) транспортний засіб, власником якого є ОСОБА_1 .

Таким чином, у випадку визнання недійсним договору комісії, комісіонер який уклав із покупцем оспорюваний договір купівлі-продажу буде вважатися таким, що не мав достатнього обсягу дієздатності на його укладення, а тому вказаний договір теж є недійсним.

ОСОБА_2 у листопаді 2020 року звернувся до суду із вищевказаним зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на автомобіль марки «HYUNDAI», модель Н-1, номер кузова-шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 зазначав про те, що договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7743/20/001305 від 12 серпня 2020 року підписаний сторонами, тому до нього перейшло право власності на вищевказаний автомобіль.

На підтвердження виконання умов договору купівлі-продажу між ТОВ «Пріорітетавто» та ОСОБА_2 був укладений акт огляду транспортного засобу від 12 серпня 2020 року та передано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Однак, він не може реалізувати своє право власності та зареєструвати на себе автомобіль, оскільки договір купівлі-продажу транспортного засобу анульовано 23 вересня 2020 року, що суперечить пункту 9.2 зазначеного договору, оскільки він може бути розірваним за домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до цього договору.

Однак, будь-якої додаткової угоди про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7743/20/001305 від 12 серпня 2020 року між ним та ТОВ «Пріорітетавто» не існує.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Кременецький районний суд Тернопільської області рішенням від 22 липня 2021 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовив.

Скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2020 року, згідно з якою заборонено територіальним сервісним центрам МВС України здійснювати перереєстрацію транспортного засобу марки «HYUNDAI», модель Н-1, фургон малотоннажний-В, 2005 року випуску, колір білий, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 10 грудня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_1 не довів належними доказами, як це передбачено положеннями ЦПК України, факт помилки - неправильного сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення під час укладення договору комісії № 7743/20/001305 від 12 серпня 2020 року.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що сам по собі договір купівлі-продажу № 7743/20/001305 від 12 серпня 2020 року вчинений у простій письмовій формі, без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця.

Тернопільський апеляційний суд постановою від 25 листопада 2021 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 липня 2021 року залишив без змін. Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції поклав на апелянта в межах ним понесених.

Постанову апеляційний суд мотивував тим, що відсутні підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на спірний автомобіль, оскільки зазначений транспортний засіб у його власність не переходив і така передача не була оформлена у встановленому законом порядку.

Рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог в апеляційному порядку не оскаржувалося, тому не переглядалося апеляційним судом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Від ОСОБА_2 у січні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 липня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову про їх задоволення. В частині відмови у задоволенні первісного позову залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення заявник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що суди попередніх інстанцій застосували до спірних правовідносин норми права без урахування висновку Верховного Суду, висловленого у постановах від 04 вересня 2019 року у справі № 761/24050/17, від 22 вересня 2021 року у справі № 757/59768/19-ц.

Також суди не врахували те, що правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності на транспортний засіб, є саме договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує.

Невчинення дій щодо реєстрації (перереєстрації) на його ім`я автомобіля не свідчить про ненабуття особою права власності на автомобіль на підставі договору комісії та договору купівлі-продажу автомобіля.

Суди попередніх інстанцій, застосувавши статтю 34 Закону України «Про дорожній рух», пункти 7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, не врахувавши вищевказані висновки Верховного Суду, дійшли незаконного висновку, що при наявності укладених договору комісії та договору купівлі-продажу автомобіля, які є правовстановлюючими документами на автомобіль, ОСОБА_2 не набув права власності на автомобіль, яке б підлягало захисту, оскільки у визначений законом десятиденний строк не перереєстрував спірний автомобіль.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 26 квітня 2022 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Кременецького районного суду Тернопільської області.

Справа № 601/1936/20 надійшла до Верховного Суду 10 травня 2022 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Транспортний засіб марки «HYUNDAI» модель Н-1, загальний вантажний фургон малотоннажний-В, 2005 року випуску, колір білий, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 10 грудня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Згідно з актом технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 7743/20/001305 від 12 серпня 2020 року ціна продажу становить 10 000 грн, розмір комісійної винагороди 70 грн, сума коштів для виплати комітенту 10 000. Акт підписано представником ТОВ «Пріорітетавто» та ОСОБА_1 .

Між ОСОБА_1 та ТОВ «Пріорітетавто» 12 серпня 2020 року було укладено та договір комісії № 7743/20/001305, згідно з яким комісіонер (ТОВ «Пріорітетавто») зобов`язується за дорученням комітента ( ОСОБА_1 ) за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до пункту 189.3 статті 189 ПК України) марка «HYUNDAI», модель Н-1, фургон, малотоннажний-В, 2005 року випуску, колір білий, номер шасі НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за власником транспортного засобу 10 грудня 2014 року за ціною не нижче 10 000 грн.

Згідно з пунктом 1.2 договору належним виконанням комісіонером своїх обов`язків за цим договором вважається вчинення комісіонером правочину (укладення договору купівлі-продажу із покупцем) щодо продажу транспортного засобу в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Строк дії договору закінчувався з моменту належного виконання сторонами всіх взятих на себе зобов`язань за цим договором (пункт 6.2 договору).

Комісіонер ТОВ «Пріорітетавто» уклав 12 серпня 2020 року з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7743/20/001305, згідно з умовами якого продавець (ТОВ «Пріорітетавто»), який діє на підставі укладеного з власником транспортного засобу договору комісії № 7743/20/001305 від 12 серпня 2020 року зобов`язувався передати у власність покупцеві ( ОСОБА_2 ) транспортний засіб марки «HYUNDAI», модель Н-1, фургон малотоннажний-В, 2005 року випуску, колір білий, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований за власником (комітентом за договором комісії) транспортного засобу 10 грудня 2014 року.

Згідно з пунктом 2.1 зазначеного договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору.

Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу (пункт 2.2. договору).

Згідно з актом огляду реалізованого транспортного засобу № 7743/20/001305 від 12 серпня 2020 року вартість транспортного засобу марки «HYUNDAI», модель Н-1, фургон малотоннажний-В, 2005 року випуску, колір білий, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , становить 10 000 грн.

Спірний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_1 , що підтверджується відповіддю Головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області № 31/19-Т-61а.з від 02 жовтня 2020 року та реєстраційною карткою транспортного засобу.

Також судами попередніх інстанцій із відповіді Головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області № 31/19-Б-75а.з від 29 жовтня 2020 року встановлено, що у відомостях, які містяться в ЄДР МВС договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7743/20/001305 від 12 серпня 2020 року, укладений між ТОВ «Пріорітетавто» та ОСОБА_2 було скасовано (анульовано). Підстави та дата скасування невідомі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права.

Отже, на підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права, на захист якого подано позов, останній повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно, тобто право власності.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та Правилах державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин ((дата придбання спірного майна - 04 березня 2008 року) далі - Правила).

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 34 Закону України «Про дорожній рух» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування автомобілі, автобуси, самохідні машини, сконструйовані на шасі автомобілів, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, причепи, напівпричепи та мотоколяски.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Згідно із пунктом 8 вказаного Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Пункт 7 Порядку вказує, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Враховуючи викладене, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки спірний транспортний засіб переходив у власність ОСОБА_2 і така передача не була оформлена в установленому законом порядку.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій вирішили спір без урахування висновку Верховного Суду, висловленого у постановах від 04 вересня 2019 року у справі № 761/24050/17, від 22 вересня 2021 року у справі № 757/59768/19-ц не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

У постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 761/24050/17 Верховний Суд, погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, дійшов висновку про те, що … [правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує. Наслідком порушення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших, прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року, є покладення та порушників відповідальності, встановленої законом (пункт 5), а не позбавлення права власності на придбаний особою транспортний засіб].

У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 757/59768/19-ц Верховний Суд, залишаючи без змін оскаржуване судове рішення апеляційного суду, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, дійшов висновку про те, що … [спірний договір купівлі-продажу є таким, що порушує публічний порядок оскільки умисно укладений всупереч рішенню Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2016 року, за яким право власності на автомобіль було визнано за особою, яка не є стороною цього договору. Вчиняючи спірний правочин особа діяла недобросовісно, зловживаючи правом та з метою ухилення від виконання боржником його зобов`язань].

Разом з тим, у справі, яка є предметом касаційного перегляду, у задоволенні позовних вимог відмовлено з підстав того, що спірний транспортний засіб не переходив у власність позивача за зустрічним позовом і така передача не оформлена в установленому законом порядку.

Отже, оскаржувані судові рішення не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що …[встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів].

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення в означеній частині - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів в цій частині не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 у апеляційному порядку не переглядалося, тому не може бути предметом перегляду Верховним Судом.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 липня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріорітетавто», ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров