КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 940/332/20 Апеляційне провадження № 22-ц/824/5688/2022Головуючий у суді першої інстанції - Мандзюк С.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Вербова І.М., Невідома Т.О.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 23 грудня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Тетіївської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Тетіївської міської ради, тертя особа: ОСОБА_1 , в якому просив визначити ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом померлого ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном два місяці.

Поданий позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який за життя склав заповіт, яким земельну ділянку, площею 3,857 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Стадницької сільської ради Тетіївського району Київської області та належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 205907, заповів позивачеві ОСОБА_2 .. Позивач пропустив передбачений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, оскільки спільно не проживав із спадкодавцем і дізнався про смерть ОСОБА_3 після закінчення шестимісячного терміну. Під час відкриття спадщини перебував у робочому відрядженні за межами країни (т. 1 а.с. 1-2).

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 23.12.2021 позовні вимоги ОСОБА_2 до Тетіївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк два місяці, з дня набрання рішенням законної сили, для подання ним заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 221-227).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що подана ОСОБА_2 позовна заява не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України, про що було зазначено у поданому клопотання, однак, судом першої інстанції замість залишення поданого позову без розгляду, розглянув його по суті. Крім того, справу було розглянуто на підставі недопустимих доказів (копій документів, що додані до позовної заяви), при цьому, представником позивача, під час розгляду справи в суді першої інстанції, було зазначено, що оригінали документів у позивача відсутні.

Звертає увагу на те, що позивачем змінено предмет та підстави позову, а саме: звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на роздільне проживання зі спадкодавцем, в зв`язку з чим дізнався про смерть ОСОБА_3 , померлого, ІНФОРМАЦІЯ_1 , після спливу, передбаченого законодавством, шестимісячного строку. Разом з тим, позивачем було подано додаткові пояснення, в яких останній зазначає, що про існування заповіту, позивачу стало відомо у лютому місяці 2020 року із усного повідомлення нотаріуса, після чого ним було отримано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , та 20.02.2020 звернувся за письмовим роз`ясненням у нотаріальну контору. Однак, «додаткові пояснення» не передбачені ЦПК України, а заяв про зміну предмета/підстав позову у визначений законом строк позивачем подано не було, тому у суду першої інстанції не було підстав долучати «додаткові пояснення» до справи.

Крім того, починаючи з 2000 року ОСОБА_3 надавав спірну земельну ділянку в оренду агрофірми ТОВ «Дібрівка Агросервіс», директором якої на той час був і зараз є ОСОБА_2 , що свідчить про те, що позивач був обізнаний про час смерті ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 1-7).

19.05.2022 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що про те, що ОСОБА_3 надавав спірну земельну ділянку в оренду агрофірмі ТОВ «Дібрівка Агросервіс» ні про, що не свідчить, оскільки підприємству позивача здають в оренду свою земельні ділянки близько 500 осіб, і про долю кожного він не може знати, фізично.

Також звертає увагу, що померлий ОСОБА_3 проживавав в с. Стадниця Тетіївського району Київської області, а позивач проживає в м. Тетіїві, Київської області, що ще раз підтверджує, що йому не було відомо відкриття спадщини.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечував проти поданої апеляційної скарги та просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що померлий ОСОБА_3 не був родичем позивача ОСОБА_2 , спадкодавець із спадкоємцем спільно не проживали, тому позивачу було невідомо про день смерті ОСОБА_3 та про наявність заповіту в межах, визначеного законом шестимісячного строку на прийняття спадщини. Крім того, судом визнано поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини, зокрема необізнаність позивача про наявність заповіту, оскільки позивач до лютого місяця 2020 року не був обізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, що складається, зокрема із земельної ділянки площею 3,857 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташованої на території Стадницької сільської ради Тетіївського району Київської області.

Позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем померлого ОСОБА_3 за заповітом, посвідченим Клочко О.П. , приватним нотаріусом Володарського районного нотаріального округу Київської області 12.09.2014, зареєстровано в реєстрі за № 655. (а.с. 7).

Із копії спадкової справи № 1/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що 23.01.2020 до приватного нотаріуса Тетіївського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвої О.А. звернувся ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , як спадкоємець за законом першої черги, на підставі рішення Тетіївського районного суду Київської області від 05.12.2019, яке набуло законної сили 09.01.2020, у цивільній справі № 940/1543/19, яким ОСОБА_1 продовжено строк для прийняття спадщини на два місяці.

Спадкова справа № 1/2020 заведена 23.01.2020, тобто ОСОБА_1 вчинені усі передбачені законом дії, які підтверджують той факт, що він є спадкоємцем за законом І черги після свого батька, і має намір прийняти спадщину.

10.02.2020 приватний нотаріус Тетіївського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєва О.А. повідомила ОСОБА_2 про те, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 спадкоємець за законом має намір оформити право на спадщину та запропонувала звернутися за консультацією до нотаріуса з питань прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 за заповітом. (а.с. 42-52).

Із наданого ОСОБА_2 письмового роз`яснення «Про порядок прийняття спадщини», виданого приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А. 20.02.2020 № 18/02-14, вбачається, що за життя померлим ОСОБА_3 складено заповіт на земельну ділянку площею 3,857 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Стадницької сільської ради Тетіївського району Київської області, на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений Клочко О.П., приватним нотаріусом Володарського районного нотаріального округу Київської області 12.09.2014 за реєстром № 655. На спадщину ОСОБА_2 є спадкоємець за заповітом, який спадщину не прийняв. Оскільки, ОСОБА_2 не подав відповідну заяву про прийняття спадщини у визначений законом термін, у зв`язку з цим вважається спадкоємцем, який спадщину не прийняв. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, запропоновано ОСОБА_2 звернутися до суду для захисту своїх законних прав. (а.с. 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини 2 статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частини 1, 2, 3 статті 51 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до Тетіївської міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, яка на його думку була належним відповідачем у справі.

У травні 2020 року ОСОБА_1 , відповідно до поданої ним заяви залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

З урахуванням встановлених у справі обставин і правового висновку, викладеного у постанові ВП ВС від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16, апеляційний суд вважає, що належним відповідачем у справі за позовом ОСОБА_2 буде саме ОСОБА_1 , спадкоємець за законом, до якого перейдуть усі права на спадкове майно після свого батька, у разі відмови у позові ОСОБА_2 про поновлення строку для прийняття спадщини.

Тетіївська міська рада Київської області може бути належним відповідачем за вказаним позовом ОСОБА_2 у разі відсутності інших спадкоємців за законом чи заповітом, і до якої б перейшло усе спадкове майно, за відсутності інших спадкоємців, які б прийняли спадщину.

Отже, судом першої інстанції не в повній мірі досліджені наявні в матеріалах справи докази та не взято до уваги те, що Тетіївська міська рада Київської області не порушувала права позивача, тому не є належним відповідачем у даній справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

З огляду на те, що у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження на заміну неналежного відповідача належним, тому колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасуванню рішення та відмови у задоволенні позову з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 23 грудня 2021 року скасувати і ухвалити нове про відмову у позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст виготовлено 01 липня 2022 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді І.М. Вербова

Т.О. Невідома