РІШЕННЯ

іменем України

06 липня 2022 рокуСправа №451/1279/17
Провадження № 2/451/19/22

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Радехів цивільну справу №451/1279/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Радехівської міської ради Львівської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

19 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 , Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер її батько ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_1 від 20,11.2009р.). За життя ОСОБА_6 проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Свідоцтва на право власності на будівлі, що видане виконавчим комітетом Вузлівської сільської ради народних депутатів, від 02 червня 1989 року, будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 02.06.1989р. відносилось до типу колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_6 , членами даного колгоспного двору були: дружина - ОСОБА_7 , син - ОСОБА_8 . Таким чином, кожен з них мав право власності на 1/3 частину будинку, який знаходився в їхньому спільному володінні та користуванні. У зв`язку зі змінами законодавства припинилось існування колгоспного двору і кожен член колгоспного двору має свою частку у колгоспному дворі. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на 1/3 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Заповіт ОСОБА_6 не складався.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_7 (свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_2 від 03.03.2000р.) За життя ОСОБА_7 проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на 1/3 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Заповіт ОСОБА_7 не складався.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її брат ОСОБА_8 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 23 грудня 2016 року). Все своє життя ОСОБА_8 прожив за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що ним фактично прийнято спадщину після батька ОСОБА_6 та матері ОСОБА_7 . За життя ОСОБА_8 складено заповіт, засвідчений приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу 2.11.2016 року, згідно з яким все своє майно, яке належало йому на час смерті він заповів ОСОБА_1 .

Таким чином, просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.2-3).

19 вересня 2017 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Мулявка О.В. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (т.1, а.с.22).

15 листопада 2017 року відкрито провадження у справі (т.1, а.с.25).

19 листопада 2018 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (т.1, а.с.75).

У підготовчому судовому засіданні 02.05.2019 року судом було залучено до справи в якості третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т.1, а.с.87-88).

17 грудня 2019 року треті особи із самостійними вимогами на предмет спору звернулися до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання за ними ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках право власності за законом на спадкове майно, а саме на житловий будинок (колгоспного двору), який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обґрунтування вимог посилаються на те, що у зв`язку з тим, що на час звернення в суд з позовом про визнання права власності на спірне майно ОСОБА_5 помер, який за життя заповіту не складав і після його смерті залишилися спадкоємці за законом - ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (дочка) у зв`язку з цим частка житлового будину (колгоспного двору) по АДРЕСА_1 повинна ділитися між спадкоємцями першої черги в рівних частках для кожного згідно чинного законодавства (т.1, а.с.168-172).

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 30 березня 2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 повернуто (т.1, а.с.208-209).

Відповідно до ухвали судового засідання від 20 січня 2021 року замінено відповідача у справі Вузлівську сільську раду Радехівського району Львівської області на Радехівську міську рада Львівської області (т.1, а.с.275-276).

В судовому засіданні 24 вересня 2021 року постановлено ухвалу, відповідно до якої замінено відповідача ОСОБА_5 на його правонаступників: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (т.2, а.с.35-36).

20 жовтня 2021 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. Так, позивач просить: встановити факт прийняття ОСОБА_8 спадщини після смерті матері ОСОБА_7 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме 1/3 частки колгоспного двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (т.2, а.с.48-49,58-61).

Також 16 лютого 2022 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. Зокрема, представник позивача просить: встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 з ОСОБА_8 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом 5 (п`яти) років до смерті ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (т.2, а.с.108-109 зворот).

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Позов підтримує (а.с.177 том ІІ).

Представник відповідача Радехівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі за наявними у матеріалах справи документами (т.2, а.с.172).

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, проте надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі (т.2, а.с.144).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи без її участі (т.2, а.с.143).

Відповідач ОСОБА_2 також в судове засідання не з`явилася, проте надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі (т.2, а.с.142).

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого визнання права.

За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , виданого Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області 03 березня 2000 року, актовий запис №13 (т.1, а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області 20 листопада 2009 року, актовий запис №29 (т.1, а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 , виданого Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області 23 грудня 2016 року, актовий запис №48 (т.1, а.с.11).

Родинні відносини ОСОБА_1 з спадкодавцями підтверджуються наступними документами: копією свідоцтва про народження ОСОБА_10 , серії НОМЕР_5 , виданого повторно 24 листопада 2016 року Кам`янка-Бузьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області; копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_6 від 11 листопада 1989 року, відповідно до якого ОСОБА_11 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб та дружині після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_12 »; копією свідоцтва про народження ОСОБА_8 , серії НОМЕР_7 від 10 жовтня 1970 року (т.1, а.с.8,9,10).

Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, а саме, будинковолодіння, яке знаходиться у АДРЕСА_1 , та належало колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_6 у відповідності до копії Свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 02 червня 1989 року (т.1, а.с.13).

Із копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , вбачається що, такий має загальну площу 62,5 м.кв. (житлова площа 25,8 м.кв., допоміжна 36,7 м.кв.) (т.1, а.с.14-16).

Відповідно до Зведеного акта вартості будинків, господарських будівель та споруд інвентаризаційна вартість будинку становить 104 508 грн. (т.1, а.с.17).

З довідки №2078 від 31.10.2016 року, виданої виконкомом Вузлівської сільської ради, вбачається, що станом на 01.07.1990 року в житловому будинку в АДРЕСА_1 , були зареєстровані: ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_7 (померла ІНФОРМАЦІЯ_6 ) та ОСОБА_8 (т.1, а.с.19).

Також з копії погосподарської книги Вузлівської сільської ради народних депутатів за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_8 , видно, що в колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_6 , за період з 1991 до 1995 рр. були зареєстровані: ОСОБА_6 - голова, ОСОБА_7 - дружина та ОСОБА_8 син (т.2, а.с.102-107).

Згідно з ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, а станом на 15.04.1991 року головою колгоспного типу двору був ОСОБА_6 , його членами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , то відповідно їм кожному належало по 1/3 частині даного колгоспного типу двору (т.1, а.с.19; т.2, а.с.102-107).

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 помер відповідач ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_9 , виданого Виконавчим комітетом Добротвірської селищної ради Кам`янка-Бузького району Львівської області 17 листопада 2017 року, актовий запис №47 (т.1, а.с.56).

Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , що підтверджується листом вих.№62/01-16 від 26.01.2021 року Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину №63305487 від 26.01.2021 року (т.2, а.с.6-8).

Родинні відносини, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , підтверджуються наступними документами: копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_13 (прізвище після реєстрації шлюбу « ОСОБА_14 »), серії НОМЕР_10 від 18 листопада 1989 року; копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 , серії НОМЕР_11 від 4 березня 1967 року; копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_12 від 24 грудня 2003 року; копією свідоцтва про народження ОСОБА_15 , серії НОМЕР_13 від 2 серпня 1990 року; копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_14 від 07 серпня 2010 року, відповідно до якого ОСОБА_16 та ОСОБА_15 зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_17 » (т.1, а.с.57,58,62,66,67, 126-129).

Однак, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_5 не був членом колгоспного двору, відповідно не мав права на частку в колгоспному дворі, а нормами статті 1218 ЦК України регламентовано, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, відповідачі можуть претендувати тільки на те, на що мав право їхній батько на момент відкриття спадщини, а якщо за життя він не набув цього права, то відповідно воно і не може бути ними успадковане.

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ст.120 ЦК УРСР (який був чинним на момент набуття спадкодавцем права власності на спірне майно) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

У відповідності до ст.123 ЦК УРСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Згідно з ст.124 ЦК УРСР при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Право вимагати виділу майна при виході з складу двору мають члени двору; які досягли шістнадцяти років. Особи віком від п`ятнадцяти до шістнадцяти років можуть вимагати виділу за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а в інтересах осіб, що не досягли п`ятнадцяти років, виділу можуть вимагати їх батьки (усиновителі) або опікун.

У відповідності до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

В силу вимог ст.126 ЦК У PCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Відповідно до п.6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору; яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п.п.«г» своєї постанови №20, за правилами ст.563 ЦК України 1963 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст.549 ЦК УРСР).

З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68902161 від 06.05.2022 видно, що після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , приватним нотаріусом Червоноградського районного нотаріального округу Луців І.П. 18.10.2017 відкрито спадкову справу №61397503, номер у нотаріуса 110/2017 (т.2, а.с.150).

З копії Спадкової справи №110/2017, відкритої після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , констатовано, що 18 жовтня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак свідоцтва про право на спадщину йому не видано (т.2, а.с.158,159-170).

Враховуючи положення ст.548,549 ЦК УРСР, ОСОБА_5 не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не вступив в управління або володіння спадковим майном та не подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Доказів протилежного суду не подано.

Наведене дає підстави вважати, що ОСОБА_8 фактично вступив у володіння та управління спадковим майном після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже, прийняв спадщину.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Частина 3 статті 1296 ЦК України регламентує, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №50258037 від 13.12.2017 видно, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , не заводилася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися (т.1, а.с.44).

Відповідно до довідки №1234 від 09.08.2010 року, виданої виконкомом Вузлівської сільської ради, померлий ОСОБА_6 дійсно до дня смерті проживав і був зареєстрований в с.Нестаничі Радехівського району Львівської області. Від імені померлого заповіт виконкомом Вузлівської сільської ради не посвідчувався (т.1, а.с.18).

Поряд з цим, з довідки №794 від 23.09.2021, виданої виконкомом Радехівської міської ради Львівської області, видно, що ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_8 ) дійсно до дня смерті проживав і був зареєстрований по АДРЕСА_1 . Спільно з ним на день смерті проживав та був зареєстрований ОСОБА_8 син (помер ІНФОРМАЦІЯ_9 ) (т.2, а.с.50,62).

Таким чином, ОСОБА_8 постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину (т.2, а.с.50,62).

З врахуванням частки спадкодавців ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , які прийняв після їх смерті ОСОБА_8 , останній успадкував після їх смерті належні їм частки в майні колгоспного двору. Таким чином, ОСОБА_8 на момент смерті належало право на майно колгоспного двору у АДРЕСА_1 в цілому.

Нормами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За життя спадкодавець ОСОБА_8 розпорядився належним йому майном на користь ОСОБА_1 , склавши заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу 02.11.2016 року та зареєстрований в реєстрі за №2121 (т.1, а.с.12-12 зворот).

З копії лікарського свідоцтва про смерть № 225 від 23.12.2016 встановлено, що ОСОБА_8 помер в АДРЕСА_2 (т.2, а.с.51-51 зворот, 63-64).

З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68902130 від 06.05.2022 видно, що після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкова справа не відкривалася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.149).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з тим, що спадкове майно, а саме будинковолодіння, віднесене до колгоспного двору, що підтверджує лист Приватного нотаріуса Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Робак Л.А. №27/01-16 від 22.01.2021 (т.2, а.с.3).

У судовому засіданні 3 травня 2022 року свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 підтвердили суду факт прийняття ОСОБА_8 спадщини після смерті матері ОСОБА_7 та факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_8 , протягом п`яти років до смерті ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , який хворів раком, недовіряти показам яких у суду немає підстав. Крім цього, свідки повідомили суду, що позивач постійно здійснювала за ним догляд, вони вели спільне господарство, коли він хворів свідок ОСОБА_18 їздив з позивачем до ОСОБА_20 за ліками-морфієм, оскільки такий видавався в аптеці за місцем реєстрації, поховання також здійснила позивач по справі (т.2, а.с.130-132).

Перешкодою в реалізації позивача ОСОБА_1 її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті брата ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування за законом.

Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у постанові №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,211,258-259,263-265,279 ЦПК України, суд -

вирішив:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_8 спадщини після смерті матері ОСОБА_7 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме 1/3 частки колгоспного двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , з ОСОБА_8 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом 5 (п`яти) років до смерті ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене в нарадчій кімнаті 6 липня 2022 року.