ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 692/1201/21
Провадження № 22-ц/821/836/22
категорія: 302020100

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря - Захарченко А. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія», ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 18 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів оренди землі та договорів про внесення змін до договорів оренди землі, про скасування права оренди та повернення земельних ділянок власнику, у складі: головуючого судді Левченко Л. О., повний текст рішення виготовлений 27 квітня 2022 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Баришівська зернова компанія», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів оренди землі та договорів про внесення змін до договорів оренди землі, про скасування права оренди та повернення земельних ділянок власнику.

Позовні вимоги мотивував тим, що після смерті батьків позивача, у 2000 році, відкрилася спадщина, до складу якої входили в тому числі дві земельні ділянки, розташовані на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, за межами населеного пункту.

Зазначає, що він прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, проте свідоцтва про право на спадщину на себе не оформлював. Окрім нього спадкоємцем також був його брат ОСОБА_3 .

У 2017 році він дізнався про видачу Драбівською державною нотаріальною конторою на ім`я його брата свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті їх батьків, у тому числі на обидві земельні ділянки, без урахування його частки у спадщині.

Дані свідоцтва ним оскаржено у судовому порядку та рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 06.03.2019 у справі 692/205/17 (зміненим постановою Апеляційного суду Черкаської області від 18 червня 2019 року), яке набрало законної сили 18 червня 2019 року, визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, видані на ім`я ОСОБА_3 .

Під час виконання вказаного судового рішення, йому стало відомо про те, що на підставі оспорюваних та визнаних недійсними свідоцтв про право на спадщину, ОСОБА_3 отримав державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЕ № 964882 від 12.02.2008 року та серії ЯЕ № 964881 від 12.02.2008 року.

У 2019 році він звернувся до суду для оскарження (визнання недійсними) вказаних державних актів про право власності на землю та 22 січня 2021 року Драбівським районним судом Черкаської області у справі № 692/1699/19 було прийнято рішення, частково змінене постановою Черкаського апеляційного суду від 15.04.2021, на підставі якого позивач 27 травня 2021 року зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно своє право власності: на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0390, номер запису про право власності 42250078 та на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0391, номер запису про право власності 42251939.

Під час реєстрації права власності на належні йому частини земельної ділянки, позивач дізнався про те, що ОСОБА_3 у 2011 році одноосібно передав в оренду ТОВ «Баришівська зернова компанія» земельні ділянки із кадастровими номерами :03:001:0390 та :03:001:0391.

Звернувшись до ТОВ «Баришівська зернова компанія» ним отримано завірені копії договорів оренди землі по обох земельних ділянках, а також копії додатків (актів) та договорів про внесення змін до цих договорів, з яких вбачається, що 01.01.2011 ОСОБА_3 уклав з ТОВ «Баришівська зернова компанія» договори оренди землі, згідно яких передав відповідачу у платне користування земельні ділянки кадастровий номер :03:001:0390 та :03:001:0391.

10.02.2015 ОСОБА_3 уклав з ТОВ «Баришівська зернова компанія» договори про внесення змін до договорів оренди землі вказаних земельних ділянок, продовживши термін їх дії до 31.12.2025, а 23.07.2019 ОСОБА_3 уклав з ТОВ «Баришівська зернова компанія» договори про внесення змін до договорів оренди землі вказаних земельних ділянок, продовживши термін їх дії до 31 грудня 2037 року та обумовивши виплату орендної плати за 2020-2021 роки наперед у грошовій формі у сумі 33790,24 грн.

Вважає, що на момент укладення договорів оренди землі, ОСОБА_3 знав про те, що його брат фактично прийняв спадщину після смерті батьків, йому також було відомо про існування спору між ним та позивачем щодо спадкування земельних ділянок та прав власності на них. Крім того, ОСОБА_3 було відомо про набрання 18 червня 2019 року законної сили рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 06.03.2019 у справі № 692/205/17.

Проте, ОСОБА_3 самовільно, без узгодження з позивачем, як із співвласником, без достатньої на те правової підстави, передав ТОВ «Баришівська зернова компанія» обидві земельні ділянки, які належали йому та позивачу на праві спільної власності. Вважає, що в даній ситуації належить відновити порушене право власності позивача.

Зазначає, що порядок та умови використання земельної ділянки, що знаходиться у спільній частковій власності, визначаються за згодою всіх співвласників, тобто рішення щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою повинні бути спільними та одностайно схваленими усіма співвласниками. Волевиявлення позивача про передачу в оренду земельних ділянок не було, ОСОБА_3 та ТОВ «Баришівська зернова компанія» не отримували його згоди на укладення договору оренди. На даний час, внаслідок недобросовісних дій другого співвласника та існування оспорюваних договорів оренди землі, право власності позивача є порушеним, так як він неправомірно позбавлений права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю частиною нерухомого майна.

Крім цього, позивач не може розраховувати на отримання компенсації (орендної плати) від ТОВ «Баришівська зернова компанія» за користування належними йому частинами земельних ділянок, оскільки він не укладав з ТОВ «Баришівська зернова компанія» договорів оренди землі щодо належних йому 1/2 частини земельної ділянки за кадастровим номером :03:001:0390 та 1/2 частини земельної ділянки за кадастровим номером :03:001:0391.

Зазначає, що бажає в майбутньому особисто реалізувати належні йому права володіння, користування та розпоряджатися частинами земельних ділянок, в тому числі мати можливість особисто обробляти землю, проте, реалізувати це право також не може внаслідок перебування земельних ділянок у володінні та користуванні відповідача 1 зі строком такого орендного користування до 31.12.2037.

Також вказує, що зі змісту отриманої відповіді ТОВ «Баришівська зернова компанія» випливає його переконання у тому, що до позивача з моменту реєстрації його права власності перейшло від ОСОБА_3 право власності на земельні ділянки та його права і обов`язки як орендодавця згідно оспорюваних договорів.

Однак з таким твердженням він не погоджується, оскільки після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем стала його дружина ОСОБА_2 , яка успадкувала після смерті чоловіка належні йому 1/2 частину земельної ділянки площею 2,7339 га, кадастровий номер :03:001:0390, та 1/2 частину земельної ділянки, площею 2,6718 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0391. Позивач не є спадкоємцем (правонаступником) ОСОБА_3 , оскільки, успадкував 1/2 частину земельної ділянки площею 2,7339 га, кадастровий номер :03:001:0390, та 1/2 частину земельної ділянки, площею 2,6718 га, кадастровий мер земельної ділянки :03:001:0391 після смерті своїх батьків і з моменту прийняття ним спадщини до позивача перейшли права та обов`язки його батьків (як попередніх власників) щодо 1/2 частин вказаних земельних ділянок.

Просив суд визнати недійсними, укладені між ОСОБА_3 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ) та ТОВ «Баришівська зернова компанія»:

- договір оренди землі від 01.01.2011 (з усіма додатками та невід`ємними частинами), зареєстрований в Державному реєстрі земель 17.07.2012 за № 03531, відповідно до якого передано в оренду земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0390, площею 2,7339 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, Додаткові угоди та Договори про внесення змін до нього;

- договір оренди землі від 01.01.2011 (з усіма додатками та невід`ємними частинами), зареєстрований в Державному реєстрі земель 17.07.2012 за № 03532, відповідно до якого передано в оренду земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0391, площею 2,6718 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, з усіма додатками та невід`ємними частинами, Додаткові угоди та Договори про внесення змін до нього.

Скасувати запис № 11902495 від 04.11.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки, зареєстрованого за ТОВ «Баришівська зернова компанія» (код в ) на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданого 01.01.2011, видавник: ТОВ «Баришівська зернова компанія»; договору про внесення змін до договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 10.02.2015, видавник: ТОВ «Баришівська зернова компанія»; договору про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011, серія та номер: б/н, виданий 23.07.2019.

Скасувати запис № 11902409 від 04.11.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки, зареєстрованого за ТОВ «Баришівська зернова компанія» (код в ) на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданого 01.01.2011, видавник: ТОВ «Баришівська зернова компанія»; договору про внесення змін до договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 10.02.2015, видавник: ТОВ «Баришівська зернова компанія»; договору про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011, серія та номер: б/н, виданий 23.07.2019.

Зобов`язати ТОВ «Баришівська зернова компанія» (код в ) повернути ОСОБА_1 належні йому на праві спільної часткової власності:

- 1/2 частину земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0390, площею 2,7339 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області;

-1/2 частину земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0391, площею 2,6718 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 18 квітня 2022 року позов задоволено.

Визнано недійсними, укладені між ОСОБА_3 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ) та ТОВ «Баришівська зернова компанія»:

- договір оренди землі від 01.01.2011 (з усіма додатками та невід`ємними частинами), зареєстрований в Державному реєстрі земель 17.07.2012 за № 03531, відповідно до якого передано в оренду земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0390, площею 2,7339 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, Додаткові угоди та Договори про внесення змін до нього;

- договір оренди землі від 01.01.2011 (з усіма додатками та невід`ємними частинами), зареєстрований в Державному реєстрі земель 17.07.2012 за № 03532, відповідно до якого передано в оренду земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0391, площею 2,6718 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, з усіма додатками та невід`ємними частинами, Додаткові угоди та Договори про внесення змін до нього.

Скасовано запис № 11902495 від 04.11.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки, зареєстрованого за ТОВ «Баришівська зернова компанія» (код в ) на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданого 01.01.2011, видавник: ТОВ «Баришівська зернова компанія»; договору про внесення змін до договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 10.02.2015, видавник: ТОВ «Баришівська зернова компанія»; договору про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011 року, серія та номер: б/н, виданий 23.07.2019.

Скасовано запис № 11902409 від 04.11.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки, зареєстрованого за ТОВ «Баришівська зернова компанія» (код в ) на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданого 01.01.2011, видавник: ТОВ «Баришівська зернова компанія»; договору про внесення змін до договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 10.02.2015, видавник: ТОВ «Баришівська зернова компанія»; договору про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011, серія та номер: б/н, виданий 23.07.2019.

Зобов`язано ТОВ «Баришівська зернова компанія» (код в ) повернути ОСОБА_1 належні йому на праві спільної часткової власності:

- 1/2 частину земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0390, площею 2,7339 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області; та

- 1/2 частину земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0391, площею 2,6718 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що оспорювані договори оренди землі та договори про внесення змін до них були укладені особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності та правомочності для їх укладення і розпорядження майном, таким чином, вони містять дефекти в частині їх суб`єктного та об`єктного складу, суперечать положенням ЗУ «Про оренду землі», ЗК України та ЦК України, а також грубо порушують права позивача як співвласника земельних ділянок.

Суд дійшов висновку, що право власності на частини земельних ділянок, яке виникло та існує у позивача внаслідок прийняття спадщини після смерті батьків, було порушено внаслідок укладення вказаних договорів оренди цих земельних ділянок між ОСОБА_3 та ТОВ «Баришівська зернова компанія», і таке право підлягає захисту в обраний позивачем спосіб.

Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації оренди, то суд першої інстанції дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права.

Щодо застосування строків позовної давності, про що заявило клопотання ТОВ «Баришівська зернова компанія», то суд зазначив, що ОСОБА_1 довідався про перебування в оренді спірних земельних ділянок 27.05.2021, під час процедури реєстрації права власності на 1/2 частки цих ділянок, тому початок перебігу строку позовної давності належить рахувати саме з цього часу. Доводи ТОВ «Баришівська зернова компанія» про те, що ОСОБА_1 мало бути відомо про наявність у ТОВ «Баришівська зернова компанія» зареєстрованого права оренди на спірні земельні ділянки з 2015 суд відхилив, оскільки дане твердження ґрунтується на припущеннях і не підкріплено належними доказами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, ТОВ «Баришівська зернова компанія», вважаючи рішення суду незаконним та необгрунтованим, оскільки прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, має місце невідповідність висновків, викладеним у рішенні, обставинам справи, просило рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 18.04.2022 скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. На момент укладення спірних договорів у позивача не виникло право власності на земельні ділянки, власником землі у той час був ОСОБА_3 , відповідно до ст. 1299 ЦК України.

Вважає, що будь-які права позивача, як власника, відповідно не могли бути порушені внаслідок укладення договорів оренди.

На думку скаржника, відсутні підстави для припинення договору оренди землі у зв`язку зі зміною її власника. До нового власника з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, щодо такої земельної ділянки, при цьому, не має значення підстава з якої змінився власник. Спірними договорами не передбачено припинення договорів оренди землі у зв`язку зі зміною її власника.

Отже суд, порушивши принцип диспозитивності та вимоги ЦК України, неправомірно визнав недійсними договори оренди в частині прав ОСОБА_2 , а відповідно і ТОВ «Баришівська зернова компанія».

Крім того, позивачем не надано суду доказів, що інший співвласник, ОСОБА_2 , також бажає визнати недійсними спірні договори оренди землі.

Наголошує, що оскільки поділу в натурі між співвласниками земельних ділянок не було, вони були передані єдиним масивом і немає ознак індивідуально визначеного майна (землі), що унеможливлює витребування саме 1/2 частини земельних ділянок, що належать позивачу. Тобто, позовна вимога (вендикаційний позов) не може бути задоволена, бо не може призвести до захисту прав, які можуть бути порушені (неналежний спосіб захисту), що є самостійною підставою для відмови в позові.

Вважає, що спосіб захисту прав скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права права оренди земельної ділянки, зареєстрованого за ТОВ «Баришівська зернова компанія» не є ефективним та належним, бо не передбачений законом, який діяв на час подання позову.

Крім того, зазначає, що ТОВ «Баришівська зернова компанія» подавалась заява про застосування строків позовної давності.

Вважає, що порушення права позивача відбувалось 01.01.2011 під час укладення спірних договорів оренди земельних ділянок, право оренди на які було зареєстровано у 2015 році і дана інформація є загальнодоступною та позивач повинен був нею володіти.

Позивач, вважаючи себе власником землі, за 10 років мав дізнатись про використання її на правах оренди скаржником.

Тому позивачем пропущено строки звернення з позовом до суду.

Крім того, позивач жодним чином не обгрунтував (не надав докази) поважності причин, з яких він не міг довідатися про перебування належної йому землі у користуванні до 27.05.2021.

09 червня 2022 року надійшов відзив представника ОСОБА_1 адвоката Бруса С. М. на апеляційну скаргу в якому представник просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 18 квітня 2022 року залишити без змін.

Вважає, що висновки суду першої інстанції, покладені в основу прийнятого рішення, повністю відповідають обставинам справи та враховують права та законні інтереси сторін, з урахуванням чого підстави для скасування рішення відсутні, а отже, апеляційна скарга відповідача є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.

Зазначає, що позивач набув права володіння так користування спадковим майном з моменту фактичного прийняття спадщини, яка відкрилася у 2000 році після смерті спадкодавців, тому його права, як співвласника, були порушені укладенням спірних договорів.

Вказує, що скаржник неодноразово наводив аргументи щодо порядку та моменту набуття права власності позивачем, проте, суд першої інстанції обгрунтовано їх відхилив при ухваленні рішення.

Твердження скаржника щодо пропуску строку позовної давності грунтуються на припущеннях, тому суд першої інстанції обгрунтовано їх відхилив.

Вважає, що доводи скаржника зводяться виключно до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів і встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про відповідність оспорюваних договорів оренди земельних ділянок вимогам закону та відсутність підстав для визнання їх недійсними.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 259437496 від 02.06.2021 право власності на 1/2 частки земельної ділянки, кадастровий номер :03:001:0390, площею 2,7339, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої: Черкаська область, Драбівський район, Михайлівська с/рада, зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27.05.2021, справа № 692/1699/19, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 58471195 від 01.06.2021 (т. 1 а.с. 55).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 286235807 від 23.11.2021 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0390, площею 2,7339, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована: Черкаська область, Драбівський район, Михайлівська сільська рада, перебуває у спільній частковій власності. Право власності зареєстровано за: на 1/2 частки за ОСОБА_1 на підставі рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27.01.2021, справа № 692/1699/19, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 58471195 від 01.06.2021 та на 1/2 частки за: ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія 207, виданого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області Петраченком О. В. 13.05.2020, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 58285274 від 22.05.2021. Право оренди на вказану ділянку зареєстровано за ТОВ «Баришівська зернова компанія», договір оренди землі виданий 01.01.2011, договір про внесення змін до договору оренди землі виданий 10.02.2015, договір про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011, б/н, виданий 23.07.2019, строк дії права оренди: 31.12.2037. Орендодавцем вказаний ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 56-58).

Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 259437638 від 02.06.2021, право власності на 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0391, площею 2,6718, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої Черкаська область, Драбівський район, Михайлівська с/рада зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27.05.2021, справа № 692/1699/19, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 58473918 від 01.06.2021 (т. 1 а.с. 54).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 286236155 від 23.11.2021, земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0391, площею 2,6718, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована: Черкаська область, Драбівський район, Михайлівська сільська рада, перебуває у спільній частковій власності. Право власності зареєстровано за: на 1/2 частки за ОСОБА_1 на підставі рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27.01.2021, справа № 692/1699/19, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 58471195 від 01.06.2021 та на 1/2 частки за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія 208, виданого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області Петраченком О. В. 13.05.2020, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 58285468 від 22.05.2021. Право оренди на вказану ділянку зареєстровано за ТОВ «Баришівська зернова компанія», договір оренди землі виданий 01.01.2011, договір про внесення змін до договору оренди землі виданий 10.02.2015, договір про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011, № б/н, виданий 23.07.2019, строк дії права оренди: 31.12.2037, орендодавець ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 59-61).

З адвокатського запиту про надання інформації вих. №24-06/21 від 24.06.2021 вбачається, що адвокат Брус С. М. в інтересах ОСОБА_1 звертався до ТОВ «Баришівська зернова компанія» з метою отримання копій договорів оренди на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:0390 та :03:001:0391, укладених між ТОВ «Баришівська зернова компанія» та ОСОБА_3 , та додаткових угод до них, укладених з ОСОБА_2 . Крім того, у запиті вказано на бажання ОСОБА_3 звернутись до ОСОБА_2 для отримання половини орендної плати за вказані ділянки (т. 1 а.с. 20-24).

У відповідь адвокату Брусу С. М. на його запитТОВ «Баришівська зернова компанія», за вих. № 569 від 05.07.2021, було надано завірені копії договорів оренди землі від 01.01.2011 зі змінами та доповненнями щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0390 та :03:001:0391 (т. 1 а.с. 25).

З копії договору оренди землі, б/н, вбачається, що він укладений 01.01.2011 між ОСОБА_3 (орендодавець) та ТОВ «Баришівська зернова компанія» щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 2,7339 га з кадастровим номером :03:001:0390. Договір укладено строком на п`ять років по 31.12.2015. Вказаний договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Драбівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17.07.2012. № 03531. До договору додано копії-додатків: акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), б/н, без зазначення дати, та акт приймання-передачі земельної ділянки б/н, без зазначення дати (т. 1 а.с. 26-29).

Відповідно до копії договору про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011, 10.02.2015 ОСОБА_3 (орендодавець) та ТОВ «Баришівська зернова компанія» уклали цей договір про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011, виклавши його в новій редакції. Договір стосується передачі у строкове платне користування земельної ділянки загальною площею 2,7339 га з кадастровим номером :03:001:0390. Пунктом 8 розділу «Строк дії договору» визначено, що договір укладено до 31.12.2025. До договору додано копії додатків: акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 10.02.2015, б/н, та акт приймання-передачі земельної ділянки від 04.11.2015, б /н (т. 1 а.с. 30-35).

Згідно з копією договору про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011 (інше речове право зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 11902495 від 04.11.2015) шляхом викладення його у новій редакції від 23 липня 2019 вбачається, що ОСОБА_3 (орендодавець) та ТОВ «Баришівська зернова компанія» уклали цей договір, внісши зміни до договору оренди землі від 01.01.2011 шляхом викладення його в новій редакції. Договір стосується передачі у строкове платне користування земельної ділянки загальною площею 2,7339 га з кадастровим номером :03:001:0390. Пунктом 8 розділу «Строк дії договору» визначено що договір укладено до 31.12.2037. Згідно абзацу 2 п. 9 розділу «Орендна плата» за домовленістю сторін орендна плата за період 2020-2021 роки виплачується орендарем у грошовій формі, наперед, одноразово в сумі 33790,24 грн (т. 1 а.с. 36-39).

З копії договору оренди землі № б/н, вбачається, що він укладений 01.01.2011 між ОСОБА_3 (орендодавець) та ТОВ «Баришівська зернова компанія» щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 2,6718 га з кадастровим номером :03:001:0391. Договір укладено строком на п`ять років по 31.12.2015. Вказаний договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Драбівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17.07.2012 за № 03532. До договору додано копії додатків акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), б/н, без зазначення дати, та акт приймання-передачі земельної ділянки б/н, без зазначення дати (т. 1 а.с. 40-43).

Згідно з копією договору про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011 вбачається, що 10.02.2015 ОСОБА_3 (орендодавець) та ТОВ «Баришівська зернова компанія» уклали цей договір про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011, виклавши його в новій редакції. Договір стосується передачі у строкове платне користування земельної ділянки загальною площею 2,6718 га з кадастровим номером :03:001:0391. Пунктом 8 розділу «Строк дії договору» визначено, що договір укладено до 31.12.2025. До договору додано копії додатків: акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 10.02.2015, б/н, та акт приймання-передачі земельної ділянки від 04.11.2015, № б /н (т. 1 а.с. 44-49).

З копії договору про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011 (інше речове право зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 11902495 від 04.11.2015) шляхом викладення його у новій редакції від 23 липня 2019, вбачається, що ОСОБА_3 (орендодавець) та ТОВ «Баришівська зернова компанія» уклали цей договір, внісши зміни до договору оренди землі від 01.01.2011 шляхом викладення його в новій редакції. Договір стосується передачі у строкове платне користування земельної ділянки загальною площею 2,6718 га з кадастровим номером :03:001:0391. Пунктом 8 розділу «Строк дії договору» визначено що договір укладено до 31.12.2037. Згідно абзацу 2 п. 9 розділу «Орендна плата» за домовленістю сторін орендна плата за період 2020-2021 роки виплачується орендарем у грошовій формі, наперед, одноразово в сумі 33790,24 грн (т. 1 а.с. 50-53).

Згідно з рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 22 січня 2021 по справі № 692/1699/19 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено, визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 964882 від 12.02.2008 на земельну ділянку площею 2,7339 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області за кадастровим номером :03:001:0390 та скасовано державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, також визнано в порядку спадкування за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину даної земельної ділянки.

Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 964881 від 12.02.2008 на земельну ділянку площею 2,6718 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області за кадастровим номером :03:001:0391 та скасовано державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, також визнано в порядку спадкування за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину даної земельної ділянки.

Визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 травня 2020 року на земельну ділянку площею 2,7339 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області за кадастровим номером :03:001:0390 та на земельну ділянку площею 2,6718 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області за кадастровим номером :03:001:0391, видані після смерті ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 62-63).

Постановою Черкаського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року по справі №692/1699/16, провадження №22-ц/821/590/21 рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 22 січня 2021р. змінено в частині позовних вимог про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.05.2020 на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,7339 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області за кадастровим номером :03:001:0390 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,6718 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, кадастровий номер :03:001:0391, видані після смерті ОСОБА_3 на імя ОСОБА_2 . В решті рішення суду залишено без змін (т. 1 а.с. 64-68).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Сторони по справі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Тлумачення ст. 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до ст. 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною 1 ст. 388 ЦК України закріплено право власника на витребування майна від добросовісного набувача у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень гл. 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 та у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 303/6974/16-ц, від 04 червня 2020 року у справі № 760/16793/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до ЗУ «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Такий же висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 303/6974/16 (провадження №61-39511св18).

Судом установлено, що після смерті батьків позивача, відкрилася спадщина на належне їм майно земельні ділянки: кадастровий номер :03:001:0390, площею 2,7339 га; кадастровий номер :03:001:0391, площею 2,6718 га призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані: Черкаська область, Драбівський район, Михайлівська с/рада, які одноосібно успадкував ОСОБА_3 .

Разом з тим рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 27.05.2021, справа № 692/1699/19 та постановою Черкаського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року по справі №692/1699/16 встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 вищевказаного майна успадкованого після смерті батьків.

Отже, позивач ОСОБА_1 набув право володіти та користуватися цим майном з часу прийняття спадщини, а розпоряджатися з 01.06.2021 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №58471195 від 01.06.2021 та № 58473918 від 01.06.2021).

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Тлумачення п. 3 ч. 1 ст. 3 та ст. 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.

За приписами ст. 1 ЗУ «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про оренду землі»).

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч. 1 ст. 761 ЦК України).

За загальним правилом саме власник тієї або іншої речі, реалізовуючи право власності, укладає договір найму. Він може це здійснювати безпосередньо або ж за допомогою представника. Проте, не виключається укладення договору найму й особою, якій належать майнові права на предмет найму.

Для визначення того, хто може бути орендодавцем в договорі оренди земельної ділянки, не виключається застосування положень ч. 1 ст. 761 ЦК України (особа, яка має майнові права).

Аналіз ч. 1 ст. 761 ЦК України свідчить, що до особи, якій належать майнові права, відноситься також спадкоємець, який прийняв спадщину у вигляді права власності на земельну ділянку, але не отримав свідоцтво про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені ст. 215 цього Кодексу.

З урахуванням приписів ст. 202 ЦК України правочином є поєднання внутрішньої волі та волевиявлення сторін і воля учасників правочину полягає в їх обопільній, добровільній, усвідомленій згоді спільно досягти певної законної мети (набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки) шляхом прийняття на себе певних прав і обов`язків.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, ч. 5 та ч. 6 ст. 203 цього Кодексу.

За змістом положень ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Підставою для визнання недійсним договору за ч. 1 ст. 215 ЦК України може бути встановлений судом дефект такого елемента правочину, як воля його учасника (учасників) - відсутність волі на укладення правочину або невідповідність волі та волевиявлення учасника (учасників) в момент вчинення правочину.

Виключне право на підписання договору оренди землі належить лише власнику землі або уповноваженій ним у встановленому законом порядку особі, а підписання договору іншою, не уповноваженою власником землі особою свідчить про порушення законних прав орендодавця під час укладення та підписання договору оренди.

Установивши, що право власності на 1/2 частину спірних земельних ділянок (кадастровий номер :03:001:0390, площею 2,7339 га та кадастровий номер :03:001:0391, площею 2,6718 га) належить позивачу з часу відкриття спадщини саме після смерті батьків позивача та це право підтверджується відповідними Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що укладення оспорюваних договорів оренди вказаних земельних ділянок від 01.01.2011 та додаткових угод до них іншим спадкоємцем (співвласником 1/2 цього майна), без згоди позивача, порушує майнові права останнього, які підлягають судовому захисту у обраний ним спосіб, зокрема, шляхом визнання договорів оренди недійсними.

На ряду з цим, колегія суддів відхиляє посилання у апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстнації, що позивач ОСОБА_1 є правонаступником після брата ОСОБА_3 на підставі рішення суду, адже ОСОБА_1 є правонаступником саме після спадкодавців батьків, як і його брат ОСОБА_3 з моменту прийняття ними спадщини.

За змістом ст. 388 ЦК України якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, власник має право витребувати це майно від набувача.

Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, навіть до його державної реєстрації, має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема і у разі, якщо воно вибуло з його володіння поза волею останнього.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12, Верховного Суду у постанові від 07 лютого 2022 року у справі № 591/6566/20-ц.

Проте, вирішуючи питання щодо повернення 1/2 частини спірних земельних ділянок власнику ОСОБА_1 суд першої інстанції не врахував, що спірні земельні ділянки належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, є єдиним цілим, не поділені в натурі між ними та мають один кадаствий номер, тому повернення саме 1/2 частини ділянок не є можливим.

Отже, колегія суддів, враховуючи відсутність поділу спірних земельних ділянок в натурі, недійсність договорів оренди, дійшла висновку про повернення ТОВ «Баришівська зернова компанія»у повному обсязі їх власникам: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Щодо скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельних ділянок, зареєстрованого за ТОВ «Баришівська зернова компанія» на підставі договорів оренди землі, апеляційний суд виходить з наступного.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просив суд скасувати запис № 11902495 від 04.11.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки, зареєстрованого за ТОВ «Баришівська зернова компанія» та скасувати запис № 11902409 від 04.11.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки, зареєстрованого за ТОВ «Баришівська зернова компанія».

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У ст. 11 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п. 1, п. 2, п. 3 ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції на відміну від положень ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає.

У п. 3 розд. ІІ Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц, провадження № 61-13586 св 20.

Враховуючи положення чинної редакції ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та необхідність забезпечення виконуваності судового рішення (скасування державної реєстрації права), колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду слід змінити в частині вирішення позовних вимог про скасування запису державної реєстрації речового права, а саме: скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Викладене узгоджується із правовими висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справах №№ 656/239/18 (провадження № 61-1429св21), 656/240/19 (провадження № 61-2022св21).

Щодо заяви відповідача ТОВ «Баришівська зернова компанія» про застосування строків позовної давності, слід зазначити наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема і державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 довідався про перебування в оренді спірних земельних ділянок 27.05.2021 під час процедури реєстрації права власності 1/2 частки цих ділянок, тому початок перебігу строку позовної давності належить рахувати саме з цього часу.

Доказів того, що ОСОБА_1 було відомо про оспорювані договори раніше вказаної дати матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», § § 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За загальним правилом, встановленим приписами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На ряду з цим, враховуючи межі зміни рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про залишення в силі оскаржуване рішення в цій частині, а витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» - задовольнити частково.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 18 квітня 2022 року в частині скасування запису № 11902495 від 04.11.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки та запису № 11902409 від 04.11.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки та повернення ОСОБА_1 належних йому на праві спільної часткової власності: 1/2 частини земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0390, площею 2,7339 га та 1/2 частини земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0391, площею 2,6718 га, розташованих на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області змінити.

Скасувати рішення державного реєстратора від 04.11.2015 №25861942 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, приватний нотаріус Старовойтов Олександр Сергійович, Черкаський районний нотаріальний округ, права оренди земельної ділянки, зареєстрованого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» (код в ) на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданого 01.01.2011, Товариство з обмеженою відповідальністю: ТОВ «Баришівська зернова компанія»; договору про внесення змін до договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 10.02.2015, видавник: ТОВ «Баришівська зернова компанія»; договору про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011, серія та номер: б/н, виданий 23.07.2019.

Скасувати рішення державного реєстратора від 04.11.2015 №25862070 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, приватний нотаріус Старовойтов Олександр Сергійович, Черкаський районний нотаріальний округ, права оренди земельної ділянки, зареєстрованого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» (код в ) на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданого 01.01.2011, видавник: ТОВ «Баришівська зернова компанія»; договору про внесення змін до договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 10.02.2015, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія»; договору про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011, серія та номер: б/н, виданий 23.07.2019.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» (код в ) повернути власникам земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0390, площею 2,7339 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області та земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0391, площею 2,6718 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області.

В іншій частині рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 18 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 липня 2022 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко