Справа № 703/4191/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Кочеткової І.В.

за участі:

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес страхування" до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

встановив:

17 грудня 2021 року ТДВ «Експрес Страхування» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення відшкодування.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що між ОСОБА_2 та ТДВ «Експрес Страхування» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 202.20.2546401 від 10 грудня 2021 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Opel Astra» д.н. НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2 2019 року випуску.

25 червня 2021 року о 06 год. 50 хв. по вул. М. Грушевського, 9 в м. Київ ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ГАЗ 3302» д.н.з. НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , перед поворотом праворуч не врахував дорожню обстановку, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Opel Astra» д.н. НОМЕР_1 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 10.4 ПДР та вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року ДТП мала місце з вини відповідача ОСОБА_1 , якого судом було визнано винним, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення.

Дорожньо-транспорту пригоду визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування.

Відповідно до Звіту про оцінку КТЗ «Opel Astra» д.н. НОМЕР_1 розмір матеріальної шкоди заподіяної власнику вказаного вище автомобіля складає 415316 грн. 83 коп.

ТДВ «Експрес Страхування» було здійснено виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 у розмірі: 256496 грн. 83 коп.

Оскільки цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля ГАЗ 3302 д.н.з. НОМЕР_3 була застрахована у ПрАТ «УСК «КНЯЖА Вієна іншуранс груп» на підставі полісу № ЕР/202655120 обовязково страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до умов полісу передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 130 000,00 грн., франшиза 126496 грн. 83 коп.

Відтак, 30 листопада 2021 року ПрАТ «УСК «КНЯЖА Вієна іншуранс груп» відшкодувало позивачу 127400 грн.

Враховуючи, що розмір заподіяних відповідачем збитків перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом № ЕР 202655120, а тому відповідно до ст. 1194 ЦК України на відповідача покладається обов`язок відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 129096 грн. 83 коп., які представник позивача просив стягнути судовим рішенням та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору.

10 січня 2022 року ухвалою судді Прилуцького В.О. відкрито провадження у вказаній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав повністю та просив суд відмовити у його задоволенні. Заперечення на позов обґрунтував тим, що звіт про оцінку транспортного засобу «Opel Astra» д.н. НОМЕР_1 . було проведено без його участі. Окрім того вважає, що позивач не мав права на реалізацію автомобіля без його участі.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно постанови Печерського районного суду міста Києва № 757/35889/21-п від 22 вересня 2021 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за те що він 25 червня 2021 року о 06 год. 50 хв. по вул. Михайла Грушевського, 9 в м. Києві, керуючи автомобілем марки «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_3 , порушив вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху України, а саме: перед поворотом праворуч не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїздній частині, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Опель» д.н.з. НОМЕР_1 (водій ОСОБА_2 ). Внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження, завдано матеріальних збитків (а.с. 20).

Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, суд при винесенні рішення не з`ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача ОСОБА_1 у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю марки ««Opel Astra» д.н. НОМЕР_1 .

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №202.20.2546401 від 28 липня 2020 року укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» предметом зазначеного договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом автомобілем марки «Opel Astra» д.н. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 2019 року випуску.

Страховим випадком за вказаним договором є зокрема пошкодження автомобіля внаслідок ДТП (а.с. 11-14).

Відповідно до довідки № 126122 про дорожньо транспортну пригоду цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ 33029 д.н.з. НОМЕР_3 , станом на 25 червня 2021 року, тобто на момент ДТП була застрахована в ПРАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на підставі полісу № 202655120 (а.с.19).

Як передбачено ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року, учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07 березня 1996 року, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування).

З довідки Управління патрульної поліції в місті Києві № 26122 від 25 червня 2021 року про дорожньо транспортну пригоду вбачається, що 25 червня 2021 року внаслідок ДТП автомобілі марки «Opel Astra» д.н. НОМЕР_1 та марки «ГАЗ 33029» д.н.з. НОМЕР_3 отримали механічні пошкодження (а.с. 19).

Відповідно до страхового акту №3.21.2690-1 від 18 серпня 2021 року на підставі умов договору №202.20.2546401 від 28 липня 2020 року укладеного між ОСОБА_2 та ТДВ «Експрес Страхування» розмір збитків ОСОБА_2 завданих автомобілю «Opel Astra» д.н. НОМЕР_1 , яка підлягає відшкодуванню складає 255156 грн. 83 коп. та 13400 грн. страхового відшкодування за послуги евакуатора (а.с.44).

Згідно з платіжним дорученням № ЦО05550 від 13 серпня 2021 року вбачається, що позивачем в рахунок страхового відшкодування сплачено на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 255156 грн. 83 коп., за договором страхування та відповідно платіжного доручення № ЦО05551 від 13 серпня 2021 року сплачено йому ж 1340 грн. за послуги евакуатора (а.с. 45).

Відповідно до платіжного доручення № 3Р096743 від 13 жовтня 2021 року КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП У виплатило на користь позивача ТДВ «Експрес Страхування» 127 400 грн. (а.с.46).

Разом з тим, розмір заподіяних позивачу збитків перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом ЕР № 202655120. Отже різниця між сумою завданих позивачу збитків та сумою виплаченого страхового відшкодування становить 129096 грн. 83 коп. (з розрахунку: 256496 грн. 83 коп. - 127400 грн.)

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 4 вказаної постанови, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07 березня 1996 року страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування».

Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією.

Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Таким чином передбачено три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.

Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.

Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу.

Відповідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦКсуброгація застосовується лише до майнового страхування.

Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст.262 ЦК України).

Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача.

Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до ТДВ «Експрес Страхування» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено ст.1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, страховик винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст.1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Відтак, з врахуванням наявності вини з боку ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, здійсненням ТДВ «Експрес Страхування» страхової виплати на користь ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ТДВ «Експрес Страхування», що є підставою для їх задоволення.

Що стосується заперечень відповідача щодо не згодою зі звітом про оцінку транспортного засобу, в зв`язку з його не повідомленням про огляд транспортного засобу та із не згодою щодо продажу автомобіля, суд зазначає наступне.

Виплата страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль «Opel Astra» д.н. НОМЕР_1 проводилась у відповідності до умов договору добровільного страхування транспортного засобу № 202.20.2546401 від 10 грудня 2021 року.

П. 9.1, 9.17, 9.17.2 п. 14 частини «А» договору страхування передбачено, що сторони договору домовились визнавати транспортний засіб фізично знищеним у разі, коли вартість ремонту перевищує 70% риноковї вартості (а.с.12-14).

Із звіту про оцінку КТЗ «Opel Astra» д.н. НОМЕР_1 від 22 липня 2021 року № 2490 вбачається, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля складає: 361216 грн. 28 коп. ремонт на СТО, 361216 грн. 28 коп. ремонт на СТО з урахуванням зносу, ринкова вартість 415316 грн. 83 коп.

Таким чином вартість ремонту становить становить 36121 грн. 28 коп.х100/415316 грн. 83 коп. = 86,97%.

Відповідно позивач діяв в межах договору страхування та провів розрахунок страхового відшкодування у відповідності до його норм.

Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року передбачено, що під час огляду пошкодженого майна для складання в подальшому Звіту, може бути викликано, у разі потреби зацікавлену особу. Тобто обов`язок у такому виклиці відсутній.

Окрім того, відповідач не був позбавлений можливості, при не згоді із наданим позивачем Звітом, замовити проведення судової експертизи. Таким своїм правом він не скористався, клопотання про призначення експертизи в судовому засіданні не заявив.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що заперечення відповідача ОСОБА_1 , є необґрунтованими, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази на предмет підтвердження здійснення відшкодування шкоди в розмірі 256496 грн. 83 коп. на користь ОСОБА_2 , та оскільки розмір завданої позивачу шкоди перевищує ліміт відповідальності страхувальника відповідача, відтак з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягнення відшкодування в розмірі 129096 грн. 83 коп., як різницю між сплаченим страховим відшкодуванням за договором майнового страхування в загальній сумі: 256496 грн. 83 коп. та частково отриманою компенсацією (страховим відшкодуванням) за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в сумі 127 400 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2270 грн., що підтверджується відповідною платіжним дорученням № 8820 від 01 грудня 2021 року.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2270 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року, ст. 8, 9, 27 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07 березня 1996 року, ст. 22, 993, 1116, 1187, 1192, 1194 ЦК України, 2,4,5,10,17,18,77-81,141, 206, 259,263-265 ЦПК України, -

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес страхування" до ОСОБА_1 про про стягнення коштів- задовільнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» страхове відшкодування в сумі 129096 грн. 83 коп. та судовий збір в сумі 2270 грн., а всього 131366 грн. 83 коп.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційногоперегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05 липня 2022 року.

Головуючий: В. О. Прилуцький