Справа №461/7423/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.

з участю:

секретаря судового засідання Бобика Д.

представників позивача Шумелда Р.Р., ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького (, адреса: м.Львів, вул. Стефаника,3) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд з позовною заявою до відповідача, в якому просила стягнути з Львівської Національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького середній заробіток за час затримки виконання рішення Галицького районного суду м.Львова від 03.07.2018 року у справі №461/1011/18 за період з 04.07.2018 року по 07.06.2021 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 03.07.2018 року у справі №461/1011/18 позов ОСОБА_3 до Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького задоволено. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_3 згідно наказу Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького від 11.01.2018 №05-к; поновлено ОСОБА_3 на роботі старшого наукового співробітника відділу «Музей європейського мистецтва ХIV-XVIII ст.» Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького; стягнуто з Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.01.208 року в розмірі 22 279,25 грн. Судове рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_3 допущено до негайного виконання. Постановою Львівського апеляційного суду від 27.02.2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного суду від 18.02.2020 року рішення судів першої та другої інстанції залишено без змін. Однак у строки встановлені законом та судовим рішенням, ОСОБА_3 на посаді не поновлено. В порядку примусового виконання рішення відповідачем прийнято наказ №53-к від 28.05.2021 року про поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді старшого наукового співробітника відділу «Музей європейського мистецтва 14-18 ст.» та допущено ОСОБА_3 до виконання посадових обов`язків за посадою старшого наукового співробітника відділу «Музей європейського мистецтва 14-18 ст.». З наказом позивача ознайомили 07.06.2021 року, до виконання посадових обов`язків допущено 08.06.2021 року. Отже у відповідача був обов`язок щодо негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. Відповідач у строки встановлені законом та судовим рішенням не виконав судового рішення. Зазначає, що відповідач зобов`язаний виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.07.2018 року по 07.06.2021 року.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 08.09.2022 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

02.11.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що рішенням Галицького районного суду м.Львова з моменту його проголошення, Львівська національна галерея мистецтв імені Б.Г.Возницького отримала обов`язок поновити на роботі ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 отримала право поновлятись на вказаній посаді або не поновлятись. Подальші оскарження даного судового рішення з боку Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького не впливали ні на її обов`язок поновити ОСОБА_3 , ні на право ОСОБА_3 поновлюватись на посаді чи відмовитись від неї. При цьому необхідно зазначити, що рішення Галицького районного суду м.Львова є таким, що не потребує додаткового затвердження будь-яким органом, установою чи структурою, в тому числі і відповідачем - Львівською національною галерею мистецтв імені Б.Г.Возницького, що передбачено ст.18 ЦПК України.

Крім цього, Кодекс законів про працю України не передбачає видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі. Зокрема ст.235 КЗпПУ «Поновлення на роботі, зміна формулювання причин звiльнення, оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору та встановлення перiоду такої роботи» не передбачає видання наказу на виконання рішення суду. Ст.236 КЗпПУ говорить про те, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спiр про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або рiзницю в заробітку за час затримки. Тобто позивачу, ОСОБА_3 , якщо вона вважала, що її право порушено, необхідно було звернутись до Галицького районного суду м. Львова з відповідно заявою про невиконання вказаного рішення, що не було зроблено. За весь час дії рішення Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_3 ні разу не звернулась до Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького для реалізації свого права на поновлення на посаді. Навпаки, отримавши рішення про своє поновлення на роботi до Львiвської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького, ОСОБА_3 продовжувала перебувати у Львівському міському центрі зайнятості, що свідчить про її небажання скористатись своiм правом на поновлення на роботі до Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького. Про це ж свідчить і той факт, що стягуючи з Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького грошові суми, передбачені рішенням галицького районного суду м.Львова позивач нічого не згадувала про поновлення на роботі, чим фактично ухилялась від поновлення на роботі до Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 03.07.2018р. видано і в частині поновлення на роботі ОСОБА_3 та стягнення на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць, а саме: 7170,25грн., допущено до негайного виконання, тобто, 03.07.2018р., вступило в законну силу. Таким чином термін позовної давності, в даному випадку розпочинається з 04.07.2018р. Позовна заява ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду підписана 02.09.2021р. В той же час позивач проводить розрахунок позовних вимог викладених у позовній заяві від 02.09.2021 року за період з 04.07.2018 року по 07.06.2021 року, тобто майже за три роки, що суперечить чинному законодавству України. В позовній заяві позивач не наведено будь-яких причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом. Просив застосувати п.4 ст.267 ЦК України і в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 відмовити.

09.11.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача, зазначила, що законом чітко визначений проміжок часу, за який проводиться стягнення на підставі ст. 236 КЗпП: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання, строки позовної давностi слэд рахувати від дня ознайомлення працівника з наказом про Таким днем, у даному спорі, є 07.06.2021 р., що підтверджується копією наказу про поновлення на роботі № 53-к від 28.05.2021р. з вiдмiткою про ознайомлення з ним позивача Строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорiв визначені ст. 233 КЗпП України. Так, ч.1 цієї статті установлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Оскільки, позивач ознайомилась iз наказом 07.06.2021 р., 3-місячний строк звернення до суду з позовом про стягнення коштiв за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника, закінчується 07.09.2021р. В той же час, позивач звернулася з позовом до суду 02.09.2021р., тобто до закінчення строку звернення до суду. Відтак вважає, що доводи відповідача є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Просила позовну заяву задоволити.

29.11.2021 року на адресу суду надійшли заперечення від представника відповідача, в яких зазначено, що відповідь на відзив не ґрунтується на фактичних обставинах справи та суперечить чинним нормам матеріального і процесуального права. Просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позов. Наддали аналогічні пояснення викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив. Просили задоволити позов повністю.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив позов. Надав аналогічні пояснення викладеним в відзиві на позов. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оглянувши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до рішення Галицького районного суду м.Львова від 03 липня 2018 року визнано незаконним звільнення ОСОБА_3 згідно наказу Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького від 11.01.2018 №05-к. Поновлено ОСОБА_3 на роботі старшого наукового співробітника відділу «Музей європейського мистецтва XIV-XVIII ст.» Львівської національної галереї мистецтв імені Б. Г. Возницького. Стягнено з Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького (79000, м.Львів, вул.Стефаника 3) (79000, м.Львів, вул.Стефаника 3; ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.01.2018 року у розмірі 22 279,25 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_3 та стягнення на її користь заробітної платати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць, а саме: 7170,25 грн. допущено до негайного виконання.

Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду від 27 жовтня 2019 року рішення Галицького районного суду м.Львова від 03. Липня 2018 року залишено без змін.

Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2020 року рішення Галицького районного суду м.Львова від 03 липня 2018 року та постановою Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року залишено без змін.

16 липня 2018 року Галицьким районним судом м.Львова видано виконавчий лист у справі 461/1011/18 за позовом ОСОБА_3 до Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі старшого наукового співробітника відділу «Музей європейського мистецтва XIV-XVIII ст.» Львівської національної галереї мистецтв імені Б. Г. Возницького.

Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Частиною 1 статті 94 КЗпП України та ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Згідно із частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рiшення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов`язковості судових рішень закріплений і в ст.18 ЦПК України, судовэ рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами; невиконання судового рішення є підставою для відповідальностi, встановленої законом.

Частиною п`ятою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звiльненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Вiдповiдно до вимог пункту 4) частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на роботі незаконно звiльненого працівника.

Таким чином, у відповідача був обов`язок щодо негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання таким законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень, судові рішення якi вiдповiдно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Вищезазначені правові норми дають підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватись.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачi вiдповiдного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою-підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

З копії наказу (з особового складу) Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького №53-к про поновлення на роботі ОСОБА_4 вбачається, що такий датований 20.05.2021 року. При цьому рішення по справі про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу прийнято Галицьким районним судом м.Львова 03 липня 2018 року.

З вищевказаного наказу вбачається, що позивач з наказом №53-к від 20 травня 2021 ознайомлена 07 червня 2021 року, про що свідчить підпис ОСОБА_3 в такому наказі.

За змістом статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Таким чином, наявність рішення суду про поновлення позивача на роботі, яке відповідачем у спірний період не виконано, в силу статті 236 КЗпП України є підставою для стягнення з останнього на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України підлягають встановленню такі обставини: 1) чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - 2) період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, 3) провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16 вiд 24.06.2021 р. у справі № 640/15058/19.

Підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Крім того, при несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чiтко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Рiшенням Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рiшення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для вiдкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рiшення без невиправданих затримок. Вiдповiдно необгрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються Державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рiшень, винесених проти неi або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе вiдповiдальнiсть за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, затримують чи перебувають у межах контролю органів влади.

Тобто, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду вiд 06 червня 2018 року у справі №813/1017/16; від 31 березня 2020 року у справі № 819/991/18.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що саме з вини відповідача відбулася затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, що відповідно до статті 236 КЗпП України є підставою для стягнення з Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

З врахуванням вимог ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, застосовується у випадку вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду (підпункт "з" пункту 1).

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у п.45 постанови вiд 14.07.2021р. справі №1340/4393/18, середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. З урахуванням такого висновку ВС, слід виходити з того, що в розрахунковому періоді у позивача не було заробітної плати, а відтак, до застосування підлягають норми абз. 20-22 п.4 Розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою КМУ від 08 лютого 1995 р. N 100 з наступними змінами та доповненнями.

Абзацами 20-22 пункту 4 Порядку №100 передбачено, що якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу; якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на розрахунку; якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мiнiмальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Згідно довідки Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького від 22.11.2021р. за №657/10.1-02/21, середньомісячна заробітна плата позивача становила:

з 03.07.2018 р. по 30.11.2018 р. - 4 916,00грн.;

з 01.12.2018 р. по 31.12.2018 р. - 14 748,00грн.;

з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р. - 16 080,00 грн.;

з 01.01.2020 р. по 31.08.2020 р. - 10 846,00 грн.;

з 01.09.2020 р. по 31.12.2020 р. - 11 482,00 грн.;

з 01.01.2021 p. пo 27.05.2021 p. - 13 778,00 гpн.

Представником позивача надано розрахунок, з яким суд повністю погоджується та відповідно до якого до стягнення за період часу з 04.07.2018 року по 07.06.2021 року підлягає 433890,00 грн., виходячи з:

1. 4 916,00 грн. х 5 = 24 580,00грн.;

2. 14 748,00 грн. х 1 = 14 748,00грн.;

3. 16 080,00 грн. х 12 = 192 960,00грн.;

4. 10 846,00 грн. х 8 = 86 784,00грн.;

5. 11 482,00 грн. х 4 = 45 928,00грн.;

6. 13 778,00 грн. х 5 = 68 890,00грн.

Щодо доводів представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до 1 ст. 233 КЗпП, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Наказом директора Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького № 53-к від 28.05.2021 р. про поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді старшого наукового співробітника відділу «Музей європейського мистецтва 14-18 ст.» поновлено на роботі та допущено ОСОБА_3 до виконання посадових обов`язків за посадою старшого наукового співробітника відділу «Музей європейського мистецтва 14-18 ст.». Питання виплати за період несвоєчасного виконання судового рішення у справі № 461/1011/18 даним наказом, і в подальшому, роботодавцем не вирiшено.

Також, законом чітко визначений проміжок часу, за який проводиться стягнення на підставі ст. 236 КЗпП: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір до дня його фактичного виконання; враховуючи висновки Верховного Суду з цих питань (від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16 від 24.06.2021р. у справі № 640/15058/19), строки позовної давності необхідно рахувати від дня ознайомлення працівника з наказом про поновлення на роботі.

З наказом ОСОБА_3 ознайомилась 07.06.2021р., про що свідчить її підпис, таким чином день коли позивач дізналась про поновлення її на роботі та порушення її права 07.06.2021р. Таким чином, тримісячний строк позовної давності не порушено.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, посилання сторін на мотиви заявлених позовних вимог та їх заперечення, наведені в процесі судового розгляду, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить з наступного.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, визначено 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В позовній заяві позивачем ОСОБА_3 зазначено ціну позову в розмірі 245 987,82 грн. та сплачено 2459,87 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 02.09.2021 року.

При цьому, судом задоволено позов ОСОБА_3 до Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду на суму 433890,00 грн.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий на користь ОСОБА_3 в розмірі 2459,87 грн. та на користь держави в розмірі 1817,03 грн.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького (, адреса: м.Львів, вул. Стефаника,3) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Стягнути з Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького (, адреса: м.Львів, вул. Стефаника,3) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 433890 грн. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 04.07.2018 р. по 07.06.2021 р., з яких підлягає утриманню прибутковий податок й інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького (, адреса: м.Львів, вул. Стефаника,3) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на оплату судового збору в розмірі 2459,87 грн.

Стягнути з Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького (, адреса: м.Львів, вул. Стефаника,3) на користь держави судовий збір в розмірі 1817,03 грн.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Радченко В.Є.