У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Фареник А.О.

представника позивача- ОСОБА_1

представника відповідача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , 3-і особи: Служба в справах дітей і сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба в справах дітей і сім`ї Ірпінської міської ради про визначення місця проживання дитини, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом і просить визначити місце проживання дитини, малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею.

Відповідач звернувся до суду з клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду.

Посилається на те, що 09 червня 2021 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва відкрито провадження в цивільній справі за його позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Служба в справах дітей і сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба в справах дітей і сім`ї Ірпінської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Вважає, що спільний розгляд даних справ є доцільним, так як вони виникають з одних правовідносин, задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Таким чином, у Солом`янському районному суді м. Києва знаходяться дві справи із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Виходячи з цього, просить залишити позов без розгляду.

Представник відповідача клопотання підтримала.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечує.

Наголошує на тому, що позивач скористалася своїм правом на звернення до суду, гарантованим законом.

Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1. ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право кожного на розгляд його справи судом передбачено пунком 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

Тобто, у розумінні частини першої статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

Водночас особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень.

Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Golder проти Сполученого Королівства» (№ 4451/70, рішення від 21 лютого 1975 року) вперше дійшов висновку, що сама конструкція статті 6 Конвенції була б безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися.

У рішенні за наслідками розгляду цієї справи ЄСПЛ закріпив правило про те, що частина перша статті 6 Конвенції містить у собі невід`ємне право особи на доступ до суду.

В рішеннях Європейського Суду з прав людини « Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, «Кутій проти Хорватії» та інших зазначається, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Таким чином, право на суд, згідно з практикою ЄСПЛ, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на розгляд спору судом.

З урахуванням викладеного вище, права на звернення до суду, диспозитивності цивільного процесу, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання відповідача.

Та обставина, що розгляд таких справ є доцільним у одному провадженні, не заперечується судом, однак представники сторін, фахівці в галузі права, у судовому засіданні як на стадії підготовчого засідання, так і в даному судовому засіданні заперечували проти об`єднання справ та їх спільного розгляду.

Кім того, спільний предмет позовів сторін не свідчить про одні і ті ж підстави позову, які дають підстави для висновку, достатні для залишення позову без розгляду за п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Керуючись ст. 2, 4, 10, 13, 257 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання про залишення без розгляду позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , 3-і особи: Служба в справах дітей і сім`ї Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації, Служба в справах дітей і сім`ї Ірпінської міської ради про визначення місця проживання дитини відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 05 липня 2022 року.

Суддя Л. А. Шереметьєва