Справа №303/3540/22
6/303/61/22
У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2022 року м.Мукачево
Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Монич В.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , заінтересовані особи Державна прикордонна служба України, Мукачівський міський відділ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, -
В С Т А Н О В И В:
30 травня 2022 року ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
Свою заяву ОСОБА_1 обгрунтувала тим, що проживала у м.Севастополь до 18 березня 2014 року. 13.05.2022 року зареєструвалась у м.Мукачево як внутрішньо переміщена особа. При перетині державного кордону в пункті пропуску «Лужанка», начальником відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Лужанка» капітаном Богуш Іриною Ярославівною прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України. Рішення мотивоване тим, що обмеження накладені Ухвалою Ленінського районного суду м. Севастополь від 11.11.2009 року по цивільній справі №2-2949/09. Заначає, що про дане провадження у суді та виконавче проваджені їй не було відомо і станом на сьогодні у додатку "Дія" не має жодних відкритих виконавчих проваджень відносно заявника. За таких обставин вважає, що є всі підстави для звернення до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
Заявник в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить слухати справу у її відсутність, заяву підтримує та просить задовольнити.
Всупереч ч.6 ст. 441 ЦПК України представник Мукачівського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) в судове засідання повторно не зявився. Суд позбавлений можливості зобов`язати заінтересовану особу зявитись в судове засідання, натомість від головного державного виконавця Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Добоні В.М. до суду надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, а тому суд розглядає справу за їх відсутності.
Від представника Державної прикордонної служби України надійшла заява, в якій просить розглянути справу без їх участі .
Дослідивши матеріали заяви, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до слідуючого висновку.
Судом встановлено, що 11.11.2009 року суддею Ленінського районного суду м. Севастополь Гаркуша О.М. розглянувши клопотання представника ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 «Про стягнення заборгованості за кредитним договором» задоволив його. Ухвала мотивована тим, що це є з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №915/06-И від 27.11.2006 року, оскільки неприйняття мір забезпечення може перешкоджати або зробити неможливим виконання рішення суду. Тобто, суд тимчасово обмежив у праві виїзду за межі України та заборонив виїзд за межі України в тому числі громадянку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кривий Ріг, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 до розгляду справи. Виконання цієї ухвали доручив Державній прикордонній службі України (справа №2-2949/09). Також судом в той же день прийнято ще дві аналогічні Ухвали по справам №2-2966/09 («Про стягнення заборгованості по кредитному договору №647/06-К від 30.03.2007 року) та №2-2950/09 («Про стягнення заборгованості по кредитному договору №264/07-И від 30.03.2007 року), (а.с.12-14).
Згідно Інформаційної довідки з Єдиного реєстру боржників інформація щодо фізичної особи ОСОБА_1 в Єдиному реєстрі боржників відсутня (а.с.26).
Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
Згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» громадянину України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбаченому законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.
Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.
Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 р., у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року р. № 1404-VIII.
За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.
Заявник зазначає, що взагалі не відомо, чи є виконавче провадження відносно неї, який хід судової справи, чи винесено будь яке рішення відносно неї. Крім цього, Автономна Республіка Крим є підконтрольною територією Російської Федерації, там діє російське законодавство і дізнатися будь яку інформацію є неможливим.
Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною Владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі Лоізіду проти Туреччини від 18.12.1996 р. Так, в зазначеному рішенні суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території. У практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані Намібійські винятки, відповідно до яких документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 суд констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. У рішенні від 08 липня 2004 року у справі Ілашку та інші проти Молдови та Росії, Європейський суд з прав людини, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров`я. Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.
Суд зазначає, що можливо застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17, від 11 грудня 2018 року у справі №360/1628/17.
Суд не бере до уваги Інформаційну довідку з Єдиного реєстру боржників, згідно якої інформація щодо фізичної особи ОСОБА_1 в Єдиному реєстрі боржників відсутня, так як Автономна Республіка Крим неконтрольована законною Владою і тому, дані щодо наявності виконавчого провадження відносно неї відсутні.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги заявника про скасування обмеження у праві виїзду за межі України є необґрунтованими, оскільки заявником не надано жодних належних та допустимих доказів, що ОСОБА_1 виконала зобов`язання за кредитним договором №915/06-И від 27.11.2006 року.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», суд, -
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , заінтересовані особи Державна прикордонна служба України, Мукачівський міський відділ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня винесення ухвали.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 ;

Представник заявник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою АДРЕСА_2 ;

Заінтересована особа: Державна прикордонна служба України, , вул. Володимирська, 26, м. Київ, поштовий індекс 01601;

Заінтересована особа: Мукачівський міський відділ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) м. Мукачево, вул. Валенберга, З, Закарпатська область, поштовий індекс 89600.

Повний текст ухвали складено 07.07.2022 року.

Головуючий В.О.Монич