справа № 357/693/21 головуючий у суді І інстанції Цукуров В.П.
провадження № 22-ц/824/440/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський», поданою представником - Івченко Вікторією Петрівною, на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» про розірвання договору оренди земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до СВК «Розаліївський» про розірвання договору оренди земельної ділянки. Позов обґрунтований тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.06.2017 року, належить земельна ділянка площею 3,5800 га, кадастровий номер :01:004:0058, що розташована за адресою: Розаліївська сільська рада Білоцерківського району, Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала його покійній матері ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-КВ №068096. 12.11.2012 року згідно договору оренди ОСОБА_1 було передано в оренду дану земельну ділянку ПП «КАРАВАН-Т.У.Р.». 06.06.2019 року позивач звернувся з вимогою до ПП «КАРАВАН-Т.У.Р.» про повернення земельної ділянки у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди землі. 28.12.2019 року, на підставі отриманої інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, позивачу стало відомо, що за земельною ділянкою, кадастровий номер :01:004:0058, котра належить йому на праві власності, 07.03.2017 року було зареєстровано право строкового платного користування земельною ділянкою СВК «Розаліївський». Підставою для внесення запису (виникнення права оренди), визначено договір оренди землі, укладений між покійною матір`ю - ОСОБА_1 та СВК «Розаліївський». Позивач зазначає, що до моменту отримання Інформаційної довідки не володів інформацією, що землекористувачем є відповідач та у нього не було в наявності вищевказаного договору оренди землі котрий став підставою для внесення відповідного запису до реєстру речових прав. Також, позивач зазначив про те, що його покійна мати не могла самостійно укласти будь-який договір у вищевказаний період часу з відповідачем, оскільки на зазначену дату підписання договору, мала значні проблеми з зором, що унеможливлювало укладення нею будь-якого договору, а тим більше ознайомлення з його змістом. Окрім того, він як правонаступник і належний користувач земельної ділянки не укладав жодних інших договорів та додаткових угод з СВК «Розаліївський». Про спірний договір оренди йому не було відомо до моменту отримання витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.12.2019 року. Оскільки позивачем не було отримано орендної плати від СВК «Розаліївський» за період 2016 по 2020 роки, то він прийняв рішення розірвати договір оренди спірної земельної ділянки у зв`язку з його систематичним невиконанням з боку відповідача.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» про розірвання договору оренди земельної ділянки - задоволено. Розірвано договір оренди від 19 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Розаліївський» щодо земельної ділянки площею 3,5800 га, яка розташована на території Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:004:0058, у зв`язку з його систематичним невиконанням. Стягнуто з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).

Не погодившись із вказаним судовим рішенням Сільськогосподарський виробничий кооператив «Розаліївський», через представника - Івченко Вікторію Петрівну, подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуально права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

При цьому, зазначає, що через загрозу коронавірусної хвороби COVID-19 основна частина працівників СВК «Розаліївський» перебували на дистанційній роботі, що стало поважною причиною неявки представника відповідача у судове засідання та позбавило можливості подати відзив на позовну заяву. Відповідно до копії додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки б/н від 20.08.2016 року, укладеної 10.08.2017 року між позивачем та СВК «Розаліївський», до спірного договору внесено зміни в частині заміни орендодавця ОСОБА_2 на спадкоємця належного їй майна - ОСОБА_1 . Позивачу було відомо про наявність укладеного договору оренди землі від 20.08.2016, що підтверджується його підписом у додатковій угоді від 10.08.2017 р. В матеріалах справи містяться належним чином завірені копії видаткових касових ордерів від 17.08.2017 року та від 10.09.2018 року про видачу позивачу орендної плати за 2017 та 2018 роки (земельний пай) у розмірі по 8 608,33 грн. за рік, а також відомості на виплату готівки № 8 від 30.08.2019 року, що спростовує висновки суду щодо систематичної несплати орендної плати, як підстави для розірвання договору оренди.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків стосовно ОСОБА_2 за період з 2018 р. по 2019 р., міститься інформація про нарахуванні орендної плати у розмірі 10 693,60 грн. від СВК «Розаліївський». Щодо орендної плати за 2020 р., то відповідач листом від 02.12.2020 р. №55 звертався до позивача з пропозицією з`явитися за відповідною адресою для отримання орендної плати за 2020 р., яку позивач проігнорував. Вказує, що під час розгляду судом першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення представник відповідача надавав суду оригінали доказів щодо сплати орендної плати, однак дані докази суд не прийняв до уваги.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження позивачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

17 листопада 2021 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 , поданий представником - ОСОБА_3 , згідно якого позивач просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити. При цьому зазначає, що апелянтом не доведено та не надано будь-яких доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого судового рішення, доводи викладені в апеляційній скарзі про перегляд заочного рішення, зводяться до незгоди з ухваленим рішенням суду та переоцінки доказів. Вважає, що апелянт зловживає процесуальними правами та намагається ухилитися від виконання судового рішення. Відповідач та його представник були належним чином повідомленні про час та місце проведення судового засідання, проте в суд не з`явилися, правом подання відзиву чи доказів не скористалися. Вказує, що позивач не підписував жодних додаткових угод до договору оренди, підписи в бухгалтерських документах йому не належать.

Представник апелянта в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.06.2017 року, позивачу належить земельна ділянка площею 3,5800 га, кадастровий номер :01:004:0058, що розташована за адресою: Розаліївська сільська рада Білоцерківського району, Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала його покійній матері ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-КВ №068096, виданого Розаліївською сільською радою, Білоцерківського району, Київської області на підставі рішення Розаліївської сільської ради від 22.02.2001 року №16-142, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю від 04.05.2001 року №406 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10, 11).

12.11.2012 року згідно з договором оренди ОСОБА_2 було передано в оренду земельну ділянку площею 3,5800 га, кадастровий номер :01:004:0058, що розташована за адресою: Розаліївська сільська рада Білоцерківського району, Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ПП «КАРАВАН-Т.У.Р.» (а.с.12-17).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Розаліївської сільської ради Білоцерківського району, Київської області, актовий запис №13, ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (зворот а.с.8).

Відповідно до довідки від 31.10.2016 року №02-21-456, виданої Розаліївською Сільською Радою, про те, що згідно з обліковою інформацією померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня смерті. За вищевказаною адресою на день смерті спадкодавця був зареєстрований ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).

Згідно копії листа повідомлення від 06.06.2019 року, позивач звернувся до ПП «КАРАВАН- Т.У.Р.» з вимогою повернення земельної ділянки у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди землі (а.с.18).

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, на спірну земельну ділянку 07.03.2017 року було зареєстровано право строкового платного користування земельною ділянкою СВК «Розаліївський». Підставою для внесення запису (виникнення права оренди), вказано договір оренди землі укладений між покійною матір`ю позивача - ОСОБА_2 та СВК «Розаліївський» (а.с.19-23).

Задовольняючи позовні вимоги і розриваючи договір оренди землі суд першої інстанції виходив з того, що відповідач істотно порушив умови договору, а саме - систематично не сплачував орендну плату, що є підставою для його розірвання.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Згідно з положеннями статей 21, 22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України «Про плату за землю»). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, справляється виключно у грошовій формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно із пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до належним чином завіреної копії додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки б/н від 20.08.2016 року, укладеної 10.08.2017 року між позивачем та СВК «Розаліївський», до спірного договору внесено зміни в частині заміни орендодавця ОСОБА_2 на спадкоємця належного їй майна - ОСОБА_1 (а.с. 26-27 т.1).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, наявні належним чином завірені копії видаткових касових ордерів від 17.08.2017 року та від 10.09.2018 року про видачу позивачу орендної плати за 2017 та 2018 роки (земельний пай) у розмірі по 8 608,33 грн. за рік, а також відомості на виплату готівки № 8 від 30.08.2019 року (а.с.28-31).

Позивач ОСОБА_1 на підтвердження своїх позовних вимог зазначає, що не отримував орендної плати від СВК «Розаліївський» за період з 2016 по 2020 роки та не підписував жодних додаткових угод до спірного договору оренди землі, підписи, в бухгалтерських документах (розрахункових відомостях та видаткових касових ордерах) йому не належать, а тому дані документи не є достовірними та не можуть підтверджувати отримання орендної плати за спірним договором оренди земельної ділянки. Розмір орендної плати підтверджується отриманими та поданими до позовної заяви відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, стосовно ОСОБА_2 за період 2016-2020, в яких зазначені відомості про нарахований, але не виплачений розмір орендної плати за період з 2016 по 2020 рік та факт отримання орендної плати підтверджується виключно оригіналами первинних документів, які відповідач ухиляється надавати до суду.

Апеляційний суд критично оцінює такі доводи позивача виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи саме позивачем було долучено до позовної заяви копію додаткової угоди від 10 серпня 2017 року та копії видаткових касових ордерів від 17.08.2017 року та від 10.09.2018 року про видачу позивачу орендної плати за 2017 та 2018 роки (земельний пай) у розмірі по 8 608,33 грн. за рік, а також відомості на виплату готівки № 8 від 30.08.2019 року (а.с.28-31).

Подані позивачем докази були належним чином завірені його представником - адвокатом Волощенком В.І., який посвідчив, що подані докази «згідно з оригіналом», що свідчить про те, що особисто особа, яка таким чином посвідчує документ бачила оригінал і пересвідчилася у його відповідності.

Крім того, матеріали справи містять належним чином завірені копії цих же документів, подані стороною відповідача, які є аналогічними за змістом тим, що подані стороною позивача. (а.с.114-119)

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає заперечення сторони позивача щодо відсутності належних та допустимих доказів (відсутності оригіналів) неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу. З цих же підстав, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, що неподання відповідачем оригіналів цих документів (за наявності належним чином завірених копій) беззаперечно свідчить про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Так, відповідно до пунктів 4.1, 4.3, 4.4. Договору оренди землі від 20.08.2016 розмір орендної плати становить 10 693,60 грн. від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зазначеної в п. 2.4. договору. Орендна плата виплачується орендарем один раз на рік у грошовій формі через касу орендаря. Орендна плата виплачується орендарем до 31 грудня поточного року.

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 07.02.2021 року за 2018, 2019 роки надані позивачу в електронному вигляді ГУ ДПС у Київській області вбачається, що за 2018, 2019 рік позивачу нараховувалася заробітна плата, державна та соціальна матеріальна допомога, а також орендна плата від СВК «Розаліївський» в розмірі 10693,60 грн., що є доходами позивача, а тому підтверджує її виплату. З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 07.02.2021 року за 2016, 2017, 2020 роки надані позивачу в електронному вигляді ГУ ДПС у Київській області вбачається, що за 2016, 2017, 2020 рік позивачу нараховувалася лише заробітна плата, а тому позивачу доходи у виді орендної плати за землю від СВК «Розаліївський» не нараховані.(а.с. 58-62)

Крім того, з копій видаткових касових ордерів від 17.08.2017 та від 10.09.2018 вбачається, що позивачу було видано орендну плату (земельний пай): за 2017 рік в розмірі 8 608,35 грн., за 2018 рік в розмірі 8 608,35 грн., що підтверджується підписом одержувача коштів ОСОБА_1 .

З відомості на виплату готівки №8 від 30.08.2019 вбачається, що позивачу було видано орендну плату за 2019 рік в розмірі 8 608,35 грн., що підтверджується підписом одержувача коштів ОСОБА_1 та узгоджується з інформацією з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 07.02.2021 року за 2019 рік.

Представник позивача, в поясненнях, вказує на те, що надані відповідачем докази містять недоліки, а отже дані докази не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому не можуть братися судом до уваги. Крім того, підписи, в розрахункових відомостях та видаткових касових ордерах позивачу не належать, через це дані документи не є достовірними.

Такі твердження апеляційний суд оцінює критично.

Верховний Суд у своїй постанові від 28.02.2018 у справі № 806/1033/17 та Верховний Суд України в ухвалі від 17.02.2015 у справі №К/80056294 зазначили, що неістотні недоліки в оформленні первинних документів не є такими, що нівелюють правове значення первинного документа та реальність господарської операції. За правовою позицією зазначених судів, окремі недоліки в оформленні первинних документів не спростовують наявності у підприємства відповідних господарських операцій. Відсутність реквізитів первинних документів ще не означає їх дефектність; відсутність деталізації в первинних документах не є підставою для визнання нереальності господарських операцій.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тих обставин, що подані документи не містять підпису позивача, а підпис, який в них міститься йому не належить суду надано не було. Клопотань щодо проведення почеркознавчих експертиз для встановлення і підтвердження цих обставин, як пояснив представник позивача ними теж не заявлялося.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи все вище наведене, апеляційний суд вважає, що позивач не надав доказів на підтвердження систематичного невиконання відповідачем обов`язків щодо сплати орендної плати, а подані сторонами докази спростовують ці обставини, оскільки є належними та допустимими.

За таких обставин, ухвалюючи судове рішення суд першої інстанції, помилково вважав, що обставини систематичного порушення умов договору у вигляді несплати орендної плати відповідачем є доведеними та обґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не повній мірі ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають обставинам справи, суд формально підійшов до розгляду справи, в порушення норм процесуального та матеріального права розглянувши позовні вимоги без забезпечення всебічного, об`єктивного та повного розгляду справи.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.07.2021 року у справі №357/3378/20, яке набрало законної сили 13.08.2021 (відомості з ЄДРСР), у задоволенні позову ОСОБА_1 до СВК «Розаліївський», треті особи: Комунальне підприємство «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», нотаріус Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Малькевич Леся Вікторівна, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, було відмовлено та, зокрема, встановлено, що правонаступником померлої ОСОБА_2 - позивачем ОСОБА_1 акцептовано пропозицію орендаря по заміні сторони спірного договору оренди від 20.08.2016 року, тобто сторонами договору з урахуванням внесених змін є ОСОБА_1 та СВК «Розаліївський».

Також, апеляційний суд вважає за необхідне взяти до уваги рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2022 року у справі №357/7348/21, яке набрало законної сили 21.06.2022 року (відомості з ЄДРСР), яким у задоволення позову ОСОБА_1 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський», про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки відмовлено, і при цьому встановлено відсутність порушення прав позивача щодо отримання орендної плати за 2016-2020 роки, оскільки зобов`язання щодо виплати орендної плати відповідачем за договором оренди виконані в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та висновки, викладені у ньому зроблені із порушенням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому судові витрати за апеляційний розгляд у розмірі 1 362,00 грн., необхідно стягнути з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський», подану представником - Івченко Вікторією Петрівною - задовольнити.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» судовий збір у розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова