Справа № 161/4865/22 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М.
Провадження № 22-ц/802/655/22 Категорія: 100 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів), про встановлення факту смерті особи в певний час за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 травня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду із заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначали, що 23.03.2022 року ОСОБА_1 , його мати ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_5 у складі колони з 9-ти автомобілів здійснювали евакуацію із м. Маріуполя Донецької області на власному транспортному засобі. Під час руху по вул. Макара Мазая у м. Маріуполі невідомими військовослужбовцями ЗС РФ зі стрілецької зброї було обстріляно їх автомобіль, внаслідок чого ОСОБА_5 отримала поранення в голову та загинула на місці. Заявник ОСОБА_1 стверджував, що факт смерті його дружини ОСОБА_5 , тобто відсутність у неї ознак життя, був констатований ним особисто у присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які рухалися в складі евакуаційної колони автомобілем позаду їх автомобіля. Разом з тим, виходячи із побоювань за власну безпеку та життя, вони прийняли рішення залишити труп ОСОБА_5 та продовжити евакуацію. Таким чином, наразі вони позбавлені можливості отримати документи про смерть останньої, а відтак, і оформити свої спадкові права та на дитину померлої, призначити їй допомогу у зв`язку із втратою годувальника та одноосібно приймати рішення щодо неї.

Враховуючи наведене, просять суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла у м. Маріуполі Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 травня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що із даним рішенням не погоджується і вважає таким, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права. На обґрунтування апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції помилково не визнано колективний акт про факт смерті належним доказом з огляду на його невідповідність вимогам допустимості, достовірності та достатності. Звертає увагу, що даний акт є в оригіналі з усіма підписами свідків, із зазначенням місця його складання та приєднанням паспортних даних свідків. Крім того, апелянтом долучено копії протоколів допиту свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,складених 25 квітня 2022 року слідчим відділу УСБ України в Запорізькій області підполковником юстиції Юрієм Гайдуком у приміщенні службового кабінету в ході розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного в ЄРДР 02 квітня 2022 року за №0000051, на підтвердження даних обставин справи.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка міста Павлоград Дніпропетровської області, померла у місті Маріуполі Донецької області, України, ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали заявлені вимоги з підстав, викладених у заяві та в апеляційній скарзі, та просили їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за відсутності представника за наявними у справі матеріалами та зазначив, що при вирішенні питання покладається на розсуд суду.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не подано.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд виходив з того, що м. Маріуполь Донецької області ані станом на 23.03.2022 року, ані на дату розгляду справи, не мало статусу тимчасово окупованої території, а тому заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку ст. 317 ЦПК України. Крім того, суд вважав, що наданий колективний акт про факт смерті, складений 15.04.2022 року та підписаний ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на обґрунтування заявлених вимог про встановлення факту смерті особи в певний час, не є допустимим, достовірним та достатнім доказом смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Маріуполі Донецької області 23.03.2022 року, оскільки взагалі не містить будь-яких відомостей про місце складення, що є невід`ємною його частиною, а також те, що даний акт був підписаний ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в м. Бердянську, а підписи ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були проставлені на його фотокопії в м. Луцьку. Крім того, судом зазначено, що заяви про встановлення факту смерті в певний час приймаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів цивільного стану у реєстрації події смерті. Щодо заяви в частині вимог ОСОБА_3 суд відмовив у її задоволенні з огляду на те, що ОСОБА_3 не входить до кола осіб, визначеного законом, як таких, що мають право на звернення до суду із вимогами про встановлення факту смерті, оскільки вона не є близькою родичкою чи членом сім"ї особи, щодо якої просить встановити факт смерті.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з наступних підстав.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

З матеріалів заяви вбачається, що 23.03.2022 року ОСОБА_1 , його мати ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_5 у складі колони з 9-ти автомобілів здійснювали евакуацію із м. Маріуполя Донецької області на власному транспортному засобі. Під час руху по вул. Макара Мазая у м. Маріуполі військовослужбовцями ЗС РФ зі стрілецької зброї їх було обстріляно, внаслідок чого ОСОБА_5 отримала поранення в голову та в результаті цього загинула. Заявники стверджували, що факт відсутності ознак життя у ОСОБА_5 був констатований особисто заявником ОСОБА_1 у присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які рухалися в складі евакуаційної колони позаду їх автомобіля. Разом з тим, виходячи із побоювань за власну безпеку та життя, вони залишити труп ОСОБА_5 на тротуарі та продовжили евакуацію.

Відповідно до вимог ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема і про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з нормами ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

В заяві про встановлення факту смерті (а.с.2) вказано, що встановлення такого факту потрібно для визнання права на спадкування, призначення дитині загиблої допомоги у зв"язку із втратою годувальника, а також надання батькові можливості одноосібно приймати рішення щодо дитини.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції заявник ОСОБА_1 та його представник підтвердили, що встановлення факту потрібно для вирішення питання про спадкування та для оформлення відповідного статусу і соціальних виплат для неповнолітньої дитини померлої дружини. Заявник ствердив, що у померлої дружини в м.Тернівка Павлоградського району Дніпропетровської області залишилась мати, з якою проживають двоє дітей померлої ОСОБА_5 від першого шлюбу - дочка віком 23 роки та син віком 16 років. Зазначив, що спільних дітей у них з дружиною, яка загинула, не було.

Відповідно до копії паспорту громадянина України № НОМЕР_1 , виданого 10 квітня 1998 року Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець м. Маріуполя Донецької області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4). Згідно із довідкою від 09.05.2022 р. взятий на облік внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання в АДРЕСА_2 .

Як видно з копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 11 жовтня 1995 року Тернівським МВ УМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.10).

Заявник ОСОБА_1 22 серпня 2013 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 150 (а.с. 6).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного провадження, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зазначено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її предявлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц , від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 , від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19, від 13 жовтня 2021 року у справі № 159/858/20.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статей 1261 1262 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Подібні висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 13 жовтня 2021 року в справі № 159/858/20 (провадження № 61-1633св21) та від 12 січня 2022 року в справі № 227/2188/21 (провадження № 61-18156 св21).

Отже, метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту смерті особи в певний час, як зазначено ним у заяві, є, зокрема виникнення спадкових прав заявника. Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції з пояснень заявника, у загиблої ОСОБА_5 є діти, які проживають з її матір`ю на території м. Тернівка Дніпропетровської області, тобто дані особи виступають також спадкоємцями ОСОБА_5 , але не залучені до участі у даній справі.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки подана заява свідчить про те, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

У ході розгляду справи судом першої інстанції дані обставини не з`ясовувались. Ухвалюючи рішення у справі, судом першої інстанції не було встановлено, що у спадкодавця є діти та матір.

Апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги, враховуючи дані обставини справи, доходить висновку, що у даному випадку заява ОСОБА_1 та має розглядатися у порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження.

Однак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про відмову в задоволенні вимог про встановлення факту смерті, заявлених ОСОБА_3 , як особою, права якої не порушуються та встановлення даного факту не породжує для неї жодних юридичних наслідків.

Разом з тим, у суді апеляційної інстанції заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтвердили, що погоджуються з висновком суду про відмову у задоволенні заяви в частині вимог сестри заявника ОСОБА_3 і в цій частині не оскаржують судове рішення та не підтримують апеляційну скаргу.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, скасувавши оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 та залишити його заяву без розгляду, роз`яснивши, що він вправі подати позов на загальних підставах. В решті рішення - щодо відмови в заяві ОСОБА_3 - залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно із ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 315, 367, 374, 377, 382 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 травня 2022 року в даній справі в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 скасувати і в цій частині заяву залишити без розгляду.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді