Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист авторських прав,

в с т а н о в и в:

Позивач, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про захист авторських прав.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.06.2018 року на сцені Національного академічного драматичного театру ім. І. Франка відбувся прем`єрний показ вистави "Ідіот". Постановником вистави - автором інсценізації роману Ф.М. Достоєвського виступив ОСОБА_6 . Від свого імені Відповідач уклав з Театром Ліцензійний договір, та оголосив інсценізацію і роману "Ідіот" своєю інтелектуальною власністю, тим самим порушив права позивача, автора захищеного законодавством первинного твору за романом " Ідіот ". Порушення прав позивача полягає в тому, що 06 грудня 1982 року ДО «УААСТІ» зареєстрував Позивача як єдиного автора інсценізації роману Ф.М . Достоєвського. А отже права автора підлягають охороні відповідно до чинного І законодавства України. У 1997 року Київський театр драми і комедії знов включив до свого репертуару виставу за романом Ф.М. Достоєвського " Ідіот " для показу її у розширеному, доробленому вигляді на своїй головній великій сцені. Постановником вистави було призначено ОСОБА_6. Наказом Київського академічного театру драми і комедії 31 жовтня 1997 року, було встановлено співпрацю між Позивачем ОСОБА_8 та Відповідачем ОСОБА_6 над створенням нової сценічної версії роману "Ідіот" де зазначалося: «інсценізація ОСОБА_10 за участю ОСОБА_11 ». Про участь Відповідача у роботі над текстом вистави "Ідіот" свідчить визнання останнім факту співпраці сторін восени 1997 року над інсценізацією роману "Ідіот". Про використання Відповідачем наробок Позивача при створенні вистави "Ідіод" свідчить запропонований ним список дійових осіб та виконавців вистави "Ідіот"- яке є віддзеркаленням списку героїв вистави " Настасья Пилипівна " на чолі з її головною героїнею ОСОБА_29 у виставі про князя Мишкіна . Постановником вистави був призначений ОСОБА_6 , який одночасно виступив як автор нової сценічної версії роману "Ідіот'', яку керівництво Театру голослівно визнало самостійним, оригінальним, концептуальним відмінним від інсценізації Позивача роману "Ідіот" твором. 12.03.2018 року. Позивач попередив керівництво Театру, що у разі порушення авторських прав змушений буде оскаржувати дії Відповідача. Прем`єрний показ вистави "Ідіот" відбувся на сцені Театру ім. І. Франка 22.06.2018 року. 05.10.2018 року Позивач отримав надіслану Театром посторінково завізовану Відповідачем інсценізацію роману "Ідіот". Порівнявши отриманий 05.10.2018 року, текст інсценізації роману "Ідіот", завірений самим відповідачем, з текстом вистави «Настасья Пилипівна» 1982 року, інсценізація якого захищена авторськими правами. Позивач переконався, що дві третини рукопису Відповідача є прямим запозиченням тексту його інсценізації з окремими редакційними правками, доповненнями (скороченнями) діалогів і картин. Відповідач повністю зберіг фабулу вистави "Настасья Пилипівна " склад дійових осіб, сюжетну конструкцію вистави «Настасья Пилипівна», зміст і послідовність. Усі запропоновані Позивачем картини першої частини інсценізації з відібраним Позивачем текстом вистави переніс до своєї інсценізації. Також були запозичені перші та фінальні частини другої частини інсценізації. Фактично Відповідач здійснивши певне редагування та компонування інсценізації Позивача, в порушення законодавства оголосив себе одноосібним автором нової інсценізації роману "Ідіот". Позивач переконаний, що показана на сцені Театру ім. І. Франко інсценізація роману "Ідіот" не має жодних ознак самостійного, оригінального твору. Є самовільною переробкою первинного твору Позивача, створеною з грубим порушенням чинного законодавства про авторські права. Роман Ф.М. Достоєвського "Ідіот" є єдиним неповторним твором, інших будь-яких аналогічних творів з аналогічною назвою не існує. Тому Відповідач не мав право використовувати даний твір у своїй інсценізації без дозволу Позивача, як первинного автора інсценізації. Таким чином, дії Відповідача протирічать нормам законодавства про авторські права.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити в позові. З наданих письмових пояснень вбачається, що В матеріалах справи відсутні тексти інсценізацій, на які посилається позивач, немає ніяких висновків уповноважених органів на підтвердження доводів позивача, висновків експертиз. Тому робити висновки щодо їх подібності, порушення авторських прав позивача немає жодних фактичних та правових підстав. Крім того, прошу урахувати наступне. На думку сторони відповідача позивач безпідставно вказує на те, що відповідач не мав права використовувати роман « Ідіот » у своїй інсценівці без дозволу позивача, як первинного автора інсценівки. На момент написання позивачем його інсценівки 1982року у театрах радянського союзу існувало близько десяти різних інсценівок по роману «Ідіот», деякі з них були надруковані в популярних журналах «Сучасній драматургії» та «Театрі», а вперше цей роман був поставлений на сцені імператорського театру ще у 1897 році. При цьому теж інсценівку писали. На момент написання ОСОБА_5 інсценівки в інтернеті в «Театральній бібліотеці Сергія Ефімова» у відкритому доступі було 7 інсценівок «Ідіот» за Достоєвським, у тому числі і знаменита інсценівка ОСОБА_18 , зроблена у 1958 році для Театру Вахтангова , та інсценівка ОСОБА_30, зроблена у 1965 році для ОСОБА_31 . Тому не було необхідності у використанні інсценівки саме ОСОБА_4 і вона не використовувалась ОСОБА_5 . Щодо твердження позивача про те, що у 1997 році Київський театр драми і комедії знов включив до свого репертуару виставу за романом Ф.М. Достоєвського « Ідіот » для показу її у розширеному вигляді на великій сцені театру. Це не відповідає дійсності, бо театр драми і комедії ніяку виставу «Ідіот» до репертуару не включав, він тільки хотів це зробити,але не зробив, бо ніякої вистави створено не було. Позивач вказує, що призначений режисером був ОСОБА_5 . Однак ніхто ОСОБА_5 тоді режисером не призначав, він сам запропонував театру таку назву, сам почав працювати над інсценівкою, а коли художнє керівництво надто вже тисло саме на участі ОСОБА_4 , почитавши його інсценівку зробив висновок, що вона геть не підходить художньому баченню ОСОБА_21 , змінив назву вистави, прем`єра якої відбулась у травні 1998 року. Це був Шекспір «Венеціанський мавр»(«Отелло»). Прем`єра в театрі висвітлюється пресою і стає сторінкою історії даного театру. Театр змінив назву і вистава не вийшла, театр не включив до репертуару виставу «Ідіот». Щодо використання Відповідачем наробок Позивача при створенні вистави «Ідіот». Список дійових осіб та виконавців вистави «Ідіот» у обох інсценівках не є віддзеркаленням списку героїв вистави « Настасья Пилипівна » саме інсценівок, їх створив автор роману, Ф.М. Достоєвський . Крім того, є і явні розбіжності у цій частині. Такий персонаж, як «Хронікер», який є у інсценівці Позивача кудись зник у інсценівці Відповідача також у інсценівці Відповідача відсутній «Птіцин» і відсутня «маленька дівчинка - прообраз героїні в дитинстві». Крім того, у інсценівці Відповідача присутній персонаж « Коля Іволгін » - якого немає у інсценівці Позивача. Немає у інсценівці Відповідача і всієї сюжетної мішанини із роману «Ідіот» яку Позивач вважає своїми «наробками».

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 18 серпня 2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Витребувано у ТОВ «Українське театральне партнерство» інформацію щодо суми виплаченої авторської винагороди ОСОБА_5 , як автору інсценізації роману «Ідіот», починаючи з 22 червня 2018 року

14 червня 2022 року на виконання ухвали суду від 18 січня 2022 року надійшов лист від ТОВ «Українське театральне партнерство» про неможливість надання інформації.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є автором інсценізації роману Ф.М. Достоєвського «Ідіот», яку під назвою « Настасья Филипповна » було поставлено Київським театром драми та комедії у 1982 році. Дана інсценізація була зареєстрована в Державній Організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав»06.грудня 1982 року, що підтверджується копією довідки (а.с.14).

12.03.2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до генерального директора Національного академічного драматичного театру ім.. І.Франка з листом в якому просив надати йому текст франківської інсценізації роману «Ідіот» для звіряння текстів розробленого ОСОБА_24 .

Листом від 13.03.2018 року в.о. генерального директора - художній керівник Національного академічного драматичного театру ім. І.Франка ОСОБА_33 повідомив позивача, що дійсно зараз в їх театрі триває робота над постановкою роману «Ідіот» за Ф.Достоєвським, над інсценізацією та втіленням її працює режисер-постановник ОСОБА_6. Оскільки текст майбутньої вистави ще повністю не готовий - робота над ним триває під час репетицій з акторами - сьогодні вона не можуть представити повний текст інсценізації для ідентифікації з текстом, що створив його позивач для Театру на Лівому березі. Коли роботу над текстом буде завершено, вони надішлють інсценізацію ОСОБА_6 (а.с.15).

20.06.2018 року Національним академічним драматичним театром ім. І.Франка була складена довідка про прем`єру, з якої вбачається, що спектакль « Ідіот », автор Ф.М.Достоєвський , інсценізація ОСОБА_6, 2 акти, мова українська, переклад з російської на українську ОСОБА_32, сценограф ОСОБА_25 , художник по костюмах ОСОБА_26 , режисер-постановник спектаклю ОСОБА_6 (а.с.16).

Листом від 26.09.2018 року в.о. генерального директора - художній керівник Національного академічного драматичного театру ім. І.Франка ОСОБА_33 повідомив позивача, що пересилає йому обіцяний примірник інсценізації роману «Ідіот» Федора Достоєвського російською мовою, що її створив режисер-постановник ОСОБА_6 . Також повідомив, що ОСОБА_6 з питань авторського права працює з Повіреним, а саме з ТОВ «Українське театральне Партнерство». Реєстрація майнових авторських прав на твори автора та виплатою йому авторської винагороди в повному обсязі займається вищевказана організація (а.с.17).

12.03.2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до генерального директора Національного академічного драматичного театру ім.. І.Франка з листом в якому зазначив, що він отримав текст інсценізації роману Ф.Достоєвського «Ідіот» у франківському варіанті. Після ознайомлення з рукописом позивач ствердив, що дві третини «зробленого» ОСОБА_6 є дослідним запозиченням інсценізації позивача 1982 року. Також повідомив, що не стане звертатись до суду, але пропонує театру вирішити кризу в інший спосіб (а.с.20-21).

Листом від 26.09.2018 року в.о. генерального директора - художній керівник Національного академічного драматичного театру ім. І.Франка ОСОБА_33 повідомив позивача, що всі твори ОСОБА_6 зареєстровані відповідними договорами, в тому числі і інсценізація та його режисерська робота у зазначеній Вами виставі «Ідіот». Відповідно до ліцензійного договору на публічне виконання № 204 від 03.07.2018 року театр сплачує належну ОСОБА_6 авторську винагороду Що ж до підозр на можливе запозичення ОСОБА_6 варіанту інсценізації, відповідно, претензій на Ваше авторство інсценізації, втіленої нашим театром, повідомив, що театр не має повноважень проводити пропоновану текстову експертизу, оскільки встановленням презумпції авторства законодавство України надає право виключно суду.

Заперечуючи проти позову представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що в матеріалах справи відсутні тексти інсценізації, на які посилається позивач, немає ніяких висновків уповноважених органів на підтвердження доводів позивача, висновків експертів, а тому робити висновки щодо їх подібності, порушення авторських прав позивача немає жодних фактичних та правових підстав

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 54 Конституції України громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності. Кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автором є фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; розповсюдженням об`єктів авторського права і (або) суміжних прав є будь-яка дія, за допомогою якої об`єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих об`єктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих об`єктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права" первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Пленум Верховного Суду України в п. 18 своєї Постанови "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" від 04.06.2010 N 5, зазначає, що авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об`єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею. Правова охорона поширюється як на оприлюднені, так і на не оприлюднені, як на завершені, так і на не завершені твори, незалежно від їх призначення, жанру, обсягу, мети (освіта, інформація, реклама, пропаганда, розваги тощо). Вибір способу захисту порушеного права належить позивачу - суб`єкту авторського права і (або) суміжних прав.

Порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 Закону України "Про авторське право і суміжні права" та їх майнові права, визначені статтями 15, 17, 27, 39-41 цього Закону з урахуванням умов використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтями 21-25, 42, 43 Закону.

Використання твору без дозволу суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, за яке згідно п. "г" ч. 2 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачена можливість стягнення з порушника авторських прав компенсації.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 441 ЦК України використанням твору є переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни.

Частиною 1 ст. 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених ст. ст. 21 - 25 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦК України, ст. 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" об`єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема: твори образотворчого мистецтва; фотографічні твори, у тому числі твори, виконані способами, подібними до фотографії; твори ужиткового мистецтва; похідні твори; збірники творів, інші складені твори за умови, що вони є результатом творчої праці за добором.

Частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону (ст. 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

Одним із особистих немайнових прав інтелектуальної власності є право на визнання людини автором об`єкта права інтелектуальної власності (п. 1 ч. 1 ст. 423 ЦК України).

Автору твору належить право вимагати зазначення свого імені у зв`язку з використанням твору, якщо це практично можливо (п. 1 ч. 1 ст. 438 ЦК України).

Частина 1 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права"передбачає, що до майнових прав автора належить виключне право на використання твору, а також виключне право надавати дозвіл на використання твору іншими особами.

У п. 11 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" N 5 від 04.06.2013 роз`яснено, що належним відповідачем у справі про захист авторського права і (або) суміжних прав є особа, яка своїми діями порушила особисті немайнові чи майнові права суб`єктів авторського права і (або)суміжних прав.

Відповідно до п. п. а, б ч. 1 ст. 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені ст. ст. 14, 38 цього Закону, та їхні майнові права, визначені ст. ст. 15, 17, 27, 39-40 цього Закону, з урахуванням умов використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, передбачених ст. 21-25, 42, 43 цього Закону, а також зловживання посадовими особами організації колективного управління службовим становищем, що призвело до невиплати або неналежних розподілу і виплати винагороди правовласникам; піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп`ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, незаконне оприлюднення програм організацій мовлення, камкординг, кардшейрінг, а також Інтернет-піратство, тобто вчинення будь-яких дій, які відповідно до цієї статті визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав з використанням мережі Інтернет.

Згідно з вимогами ст. 432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до ст. 16 ЦК України.

Способи цивільно-правового захисту авторського права і суміжних прав визначені статтею 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що твердження позивача про порушення його авторського права не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу, що відповідач порушив авторські права ОСОБА_4 шляхом запозичення тексту інсценізації роману Ф.М. Достоєвського «Ідіот» під назвою « Настасья Филипповна , автором якого він є, в інсценізації вказаного роману, що створив режисер-постановник ОСОБА_6 .

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 215,216,220,548, 798,799,800 ЦК України, ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист авторських прав відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 01.07.2022 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.О.Яровенко