Провадження 2/127/1730/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Сичук М.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Родіонова Наталія Вікторівна про скасування заборони відчуження майна та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Родіонова Н.В. про скасування заборони відчуження майна та визнання права власності.

Також позивачем надано суду заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням, ухваленим за результатами розгляду даної справи судом.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що 30.06.2022 року ОСОБА_1 було подано позовну заяву до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про застосування наслідків розірвання правочину. Вимоги позову, обґрунтовано, тим що 25.11.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом ВМНО Родіоновою Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2912. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.02.2022 року відмовлено в задоволенні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання. Постановою Вінницького апеляційного суду від 25.05.2022 року у справі № 127/7634/21 розірвано договір довічного утримання, укладений 25.11.2016 року. Відтак, з огляду на викладене є потреба в застосуванні наслідків розірвання договору довічного утримання. Однак, звернувшись до приватного нотаріуса Родіонової Н.В. з проханням здійснити передбачені законодавством нотаріальні дії щодо повернення до відчужувача права власності на майно, позивач отримала усну відмову у зв`язку із чим виникла необхідність у зверненні до суду за захистом своїх прав.

У зв`язку з вищенаведеним заявник звернувся до суду із даною заявою.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 151 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При забезпеченні позову суд лише вживає заходів для забезпечення позову, не вирішуючи при цьому питання про стягнення боргу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, враховуючи вищевикладене, при вирішенні питання про забезпечення позову суд лише вживає заходів для забезпечення позову, не вирішуючи при цьому питання про стягнення боргу.

Таким чином, суд вважає, що пересвідчившись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувавши обсяг позовних вимог, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду та дійшов обґрунтованого висновку про вжиття заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 260, 263 ЦПК України, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Родіонова Наталія Вікторівна про скасування заборони відчуження майна та визнання права власності задовольнити.

Забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням, ухваленим за результатами розгляду судом цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Родіонова Наталія Вікторівна про скасування заборони відчуження майна та визнання права власності.

Ухвалу в цій частині звернути до негайного виконання.

Строк звернення до виконання три роки.

Копію ухвали надіслати сторонам в справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя