СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21103/20

пр. № 2/759/877/22

28 червня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді П`ятничук І.В.,

при секретарі Марус А.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди та немайнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Гур`єва О.С., яка діє в інтересах ОСОБА_3 27.11.2020 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди та немайнової шкоди, яким просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 46795,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн. та судові витрати.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 . 20.08.2020 року за адресою: м. Вишгород, пр-т Шевченка, 2-Д відповідач ОСОБА_4 умисно пошкодила автомобіль марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачу. Зазначив, що згідно наряду-замовлення № 19995 від 07.09.2020 року станції технічного обслуговування позивачу завдано майнової шкоди на суму 46795,00 грн. в зв`язку з пошкодження автомобіля марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 . Крім того, діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 30000,00 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у поданому до суду відзиві.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, допитавши свідка ОСОБА_5 , вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с. 1313).

Згідно наряду-замовлення № 19995 від 07.09.2020 року станції технічного обслуговування «БМВ Сервіс», загальна вартість матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 становить 46795,00 грн. ( а.с. 16).

Предметом доказування є вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди.

Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач здійснила умисне пошкодження належного йому автомобіля «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , а саме, умисно пошкодила капот.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст.22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Виходячи зі змісту ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що 20.08.2020 року знаходився за адресою: АДРЕСА_1 та був свідком того, що ОСОБА_4 умисно пошкодила капот автомобіля марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 за допомогою свого мобільного телефона. Проте в ході допиту ОСОБА_5 змінював покази, спочатку зазначив, що був за 2 метри від автомобіля, а потім зазначив, що за 10 метрів від автомобіля.

Аналізуючи пояснення свідка, суд не бере їх до уваги, оскільки вони не послідовні та мають розбіжності.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності щодо встановлення фактичних обставин справи.

Будь-яких належних та допустимих доказів наявності вини відповідача у спричиненні шкоди судом не встановлено, тому у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити.

Також позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює у 30000,00 грн.

При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.

У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Враховуючи роз`яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості.

Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, тому вони задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене вище, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин викладених у позові, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Крім того, оскільки у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 16, 21, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, п.п. 3, 5, 7, 9 постанови Пленуми Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 142, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди та немайнової шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: П`ятничук І.В.