Справа № 727/3823/22
Провадження № 2-о/727/110/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Терещенко О.Є.

при секретарі Пятницькій К.В.

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах ОСОБА_2 , де заінтересованими особами ви-ступають Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встанов-лення факту вимушеного переселення з окупованої території,-

встановив:

23 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулась через систему «Електронний Суд» до Шевченківського районного суду м. Чернівці в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , з заявою про встанов-лення факту вимушеного переселення з окупованої території Донецької області внаслі-док збройної агресії Російської Федерації, зазначивши заінтересованими особами: Ро-сійську Федерацію, Міністерство соціальної політики України.

Свої вимоги заявниця мотивувала тим, що вона діє від власного імені та в ін-тересах малолітнього сина ОСОБА_2 , на день звернення до суду фактично про-живає в АДРЕСА_1 .

Вказує, що підставою для звернення до суду слугувала необхідність встановлення юридичного факту щодо вимушеного переселення як її так і її сина, яке відбулось вна-слідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Фе-дерацією частини території Донецької області. Саме вимушене переселення відбулось у квітні 2014 року з м. Авдіївка Донецької області, яке утримувалося військовими фор-муваннями підконтрольними Російській Федерації спочатку до м. Костянтинівка До-нецької області, потім до м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, далі до м. Мирно-град Донецької області, потім до м. Свалява в Мукачівському районі Закарпатської об-ласті, після чого до м. Чернівці.

Зазначає, що після переселення їй та сину довелось повністю змінити своє життя, оскільки вони були позбавлені можливості проживати в рідному місті, підтримувати нормальні життєві зв`язки з рідними особами, які залишились в м. Авдіївка. На тепе-рішній час вона та син не мають свого житла та постійної роботи.

На підтвердження своїх вимог заявниця посилається на їхній статус внутрішньо переміщених осіб. Отримані заявницею та її сином довідки про взяття на облік внут-рішньо переміщеної особи, які видані Управлінням соціального захисту населення Кос-тянтинівської міської ради, посвідчують лише факт вимушеного переселення з м. Ав-діївка Донецької області до м. Костянтинівка, і не містять зазначення причини такого переселення.

Доводить до відома, що має на меті визначити свій статус та статус свого сина як осіб, які перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (жертви потерпілі від міжнародного збройного кон-флікту), що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.

Вказує, що встановлення факту, що має юридичне значення щодо вимушеного переселення з окупованої території Донецької області унаслідок збройної агресії Ро-сійської Федерації та окупації Російською Федерацією частини території Донецької об-ласті, можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між переселенням осіб із зони проведення бойових дій на сході України та військовою агресією Російської Федерації, а тому просила встановити юридичний факт, що вимушене переселення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в інтересах та від імені якого діє заявник ОСОБА_1 , у квітні 2014 року з окупованої території Донецької області відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької обла-сті.

Ухвалою суду від 25 травня 2022 року по справі відкрито провадження, заявницю звільнено від сплати судового збору на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ухвалено проводити розгляд справи за правилами окремого провадження з ви-кликом (повідомленням) сторін.

Заявник ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах заявника ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилась. Через систему «Елек-тронний суд» направила заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності.

Представники заінтересованих осіб: Російської Федерації та Міністерства соціаль-ної політики України в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, жодних заяв, клопотань чи письмових пояснень до суду не подали.

Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомо-гою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню в пов-ному обсязі з наступних підстав.

Згідно ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наяв-ності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майно-вих прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особи-стих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відміткою в пас-порті заявниці серії ВК номер 453909(а.с.21-22).

Заявниця ОСОБА_1 має малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Донецька область, місто Авдіївка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 74(а.с.20).

Згідно довідки від 20.04.2015 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, ОСОБА_1 та її син ОСОБА_5 взяті на облік як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, якою посвідчується, що останні постійно проживали за адресою: АДРЕСА_2 та перемістились в АДРЕСА_3 (а.с.31).

Довідкою переселенця №1455-300080 та довідкою переселенця №1455-30081 від 06.02.2017 року, виданими Управлінням соціального захисту населення Мирноград-ської міської ради підтверджується місце проживання заявниці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_4 (а.с.27-30).

Відповідно до довідки від 08.04.2022 року № 7726-, виданої Де-партаментом соціальної політики Чернівецької міської ради, про взяття на облік внут-рішньо переміщеної особи, яка видана на ім`я ОСОБА_2 , ос-танній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.25).

Відповідно до довідки від 08.04.2022 року № 7726-, виданої Де-партаментом соціальної політики Чернівецької міської ради, про взяття на облік внут-рішньо переміщеної особи, яка видана на ім`я ОСОБА_1 , вона за-реєстрована за адресою АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26).

Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, осо-бами, які перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони кон-флікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідальність за по-рушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і гро-мадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ визначено, що збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з дій, зазначених в даній статті Закону, серед яких значиться вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України.

Частиною 4 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забез-печення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у До-нецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи не-матеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. При цьому, відповідно до абз.6 преамбули вказаного Закону, дата початку окупа-ції частини території України, зокрема Автономної Республіки Крим та міста Севасто-поля, визначається Законом України Про забезпечення прав і свобод громадян та право-вий режим на тимчасово окупованій території України», згідно ч. 2 ст. 1 цього Зако-ну такою датою є: 20 лютого 2014 року.

Україною, за наслідками збройної агресії Російської Федерації, прийнято поста-нову Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та від-новлення повного контролю України за державним кордоном України.

Військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Звіт, підготовлений Міжнародним Партнерством за Права Людини разом з Нор-везьким Гельсінським Комітетом та Українською Гельсінською спілкою з прав людини, Резолюція Парламентської Асамблеї Ради Європи 1988 від 09.04.2014 року, від 25.06. 2015 року, 12.10.2016 року, Резолюція Європейського Парламенту про ситуацію в Ук-раїні 2965 від 15.01.2015 року, Резолюція Генеральної асамблеї ООН від 19.12.2016 ро-ку містять посилання на збройну агресію Російської Федерації проти України на тим-часово окупованих територіях у Автономній Республіці Крим, Донецькій та Луганській областях.

Згідно частини 3 статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідо-мими, не потребують доказування.

Факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупа-ції частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписам ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

Отже, наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація части-ни території України, яка засуджена як на національному рівні, так і міжнародною спільнотою.

Метою встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території Ук-раїни задля уникнення загрози життю, здоров`ю, свободи, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав, права на судовий захист на окупованій території саме у результаті збройної агресії Російської Федерації є визначення статусу заявниці та її доньки як осіб, що перебувають під захистом Конвенції про захист ци-вільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Україною 03 липня 1954 року, з відповідними правовими наслідками.

Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, осо-бами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони кон-флікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили зали-шити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення нега-тивних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насиль-ства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного ха-рактеру.

Як вбачається із заяви, заявниця, посилаючись на вказану норму закону, вказала на те, що причиною її з сином внутрішнього переміщення з постійного місця прожи-вання в м. Авдіївка Донецької області до іншого тимчасового місця проживання на те-риторії України - м. Костянтинівка Донецької області, а в подальшому до міст Кривий Ріг, Мирноград, Свалява та Чернівці обумовлена саме збройним конфліктом та тимча-совою окупацією частини Донецької області.

Частиною 1 ст. 4, ч.1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внут-рішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверд-жується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстро-ково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце про-живання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо пере-міщених осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Встановлена Постановою форма довідки не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного прожи-вання.

Положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо пере-міщених осіб» порядок підтвердження і встановлення факту наявності збройного кон-флікту або тимчасової окупації території України не передбачено, проте не виключа-ється можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення, якщо від цього юридичного факту у цієї особи виникають, змінюються або припиняються певні правовідносини.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встанов-лення.

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Крім того, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація осо-бистих та майнових прав заявниці та її дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №363/2981/16-ц від 14 березня 2018 року, №428/13977/16-ц від 06 червня 2018 року, №417/3852/17 від 21 березня 2018 року, №243/7029/17 від 12 квітня 2018 року та №428/ 12368/16-ц від 21 березня 2018 року.

Стосовно обставин, що зумовили вимушене переселення ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з м. Авдіївка, Донецької області, суд приймає до уваги, що згідно розпо-рядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» № 1085-р від 07 ли-стопада 2014 року, місто Авдіївка Донецької області, починаючи з 2014 року є насе-леним пунктом, що розташований на лінії розмежування.

Суд приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що вона та її син є гро-мадянами України та, як повноправні громадяни своєї країни, проживали у м. Авдіївка Донецької області, мали налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. Проте, вищенаведені обставини призвели до неможливості подальшого проживання в м. Авдіївка Донецької області, а тому, внаслідок воєнних дій Російської Федерації про-ти України, була змушена разом з дитиною переїхати до інших населених пунктів Ук-раїни.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх ви-мог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосеред-ньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазда-легідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд на-дає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотип-них доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного до-казу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах ОСОБА_2 , є обґрунтованою, вста-новлення вказаних фактів має для заявника юридичне значення та від цього залежать її права та права її дитини, а тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141,223, 259, 263-265, 315, 319 ЦПК України, -

ухвалив:

Вимоги заяви ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що вимушене переселення ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (зареє-строваного за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в інтересах та від імені якого діє заявник ОСОБА_1 , у квітні 2014 року з окупованої території Донецької області відбу-лося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російсь-кою Федерацією частини території Донецької області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеля-ційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня прого-лошення судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення суду 30 червня 2022 року.

Суддя: О.Є.Терещенко