Справа № 131/1641/19
Провадження № 2/131/36/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2022 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Балтака Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження у м. Іллінці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

встановив:

У грудні 2019 р. до Іллінецького районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. Позов обґрунтований тим, що 16 квітня 2019 р. на 105 км. відрізку автотранспортного шляху Вінниця-Турбів-В.Михайлівка трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Peugeot 5008» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача та автомобіля марки «Ford Transit» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням відповідача. Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 08 травня 2019 р. відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 124 КУпАП та до нього застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 (триста сорок гривень 00 коп.) грн. У відповідності до актів виконаних робіт ТОВ «Автомір» від 03.05.2019 р. та від 06.11.2019 р. загальний розмір збитків, завданих позивачу у зв`язку із пошкодженням його автомобіля «Peugeot 5008» державний номерний знак НОМЕР_1 внаслідок зазначеного ДТП становить 34 166,67 (тридцять чотири тисячі сто шістдесят шість гривень 67 коп.) грн. Оскільки страхова компанія відповідача у добровільному порядку відшкодувала лише 13 405,99 (тринадцять тисяч чотириста п`ять гривень 99 коп.) грн. представник позивача із посиланням на приписи статей 511, 1187 ЦК України просить суд ухвалити рішення про стягнення із відповідача на його користь різницю між реальними збитками і вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу у розмірі 20 760,68 (двадцять тисяч сімсот шістдесят гривень 68 коп.) грн. Крім того, позивач просить суд стягнути із відповідача завдану ДТП моральну шкоду у розмірі 16 692,00 (шістнадцять тисяч шістсот дев`яносто дві гривні 00 коп.) грн., який обрахований останнім на підставі методики встановлення заподіяної моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, розробником якої є проф. ОСОБА_3 . Зазначена методика створена в 1997 р. та використовується для проведення психологічних експертиз (психологічних досліджень), отримала державну реєстрацію 03 березня 2010 р. (реєстраційний код 14.1.04) та включена до Реєстру методик проведення судових експертиз, ведення якого передбачено в наказі Міністерства юстиції України від 02.10.2008 р. № 1666/5. Обґрунтовуючи завдану моральну шкоду позивач зазначає, що він безпосередньо під час ДТП переніс потрясіння, а після ДТП - розгубленість та сильні душевні страждання внаслідок пошкодження його майна, порушення планів, тому в подальшому негативні емоції в вплинули на його самопочуття та здоров`я, змінили спосіб життя відповідача. Подальше ведення бізнесу стало неможливе. Виплачених коштів страховою компанією не вистачило для капітального відновлення транспортного засобу. Можливість заробляти кошти та вести бізнес внаслідок зазначеного для позивача була втрачена. У зв`язку із зазначеним представник позивача просить суд ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 19 грудня 2019 р. постановлено відкрити провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

09 січня 2020 р. до суду від представника позивача надійшов відзив на позовну заяву, у змісті якого останній, заперечуючи проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначає, що вимога до завдавача шкоди може бути пред`явлена лише за умови, що розмір зазначеної шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Оскільки у даному випадку зазначений ліміт не перевищений, то підстави для стягнення шкоди із відповідача відсутні. Крім того, позивач отримавши страхове відшкодування від страхової компанії не звертався у судовому чи позасудовому порядку із оскарженням суми зазначеного відшкодування. При цьому матеріали справи не містять доказів відмови у виплаті страхового відшкодування страховою компанією завданої ДТП матеріальної шкоди у заявленому у позовній заяві розмірі. Більш того, представник відповідача наголошує на тому, що акт виконаних робіт ТОВ «Автомір» від 06.11.2019 р., у змісті якого зазначений перелік виконаних робіт та найменування запчастин автомобіля позивача, містить запис «не проведений». В свою чергу, будь-яких інших доказів (розрахункових документів, квитанцій, чеків тощо) на підтвердження проведеного ремонту даного транспортного засобу позивачем суду не надано. Заперечуючи відносно позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди представник відповідача зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що зазначена шкода дійсно була завдана позивачу. При цьому, методика встановлення заподіяної моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, розробником якої є професор ОСОБА_3 , на яку посилається позивач, відповідним рішенням виключена із реєстру методик проведення судових експертиз, у зв`язку із чим посилання на відповідний розрахунок завданої моральної шкоди, який міститься у позовній заяві є безпідставним. З урахуванням зазначеного представник відповідача просить суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову, у зв`язку із безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог.

09 січня 2020 р. до суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, яка аргументована складністю справи, кількістю учасників, особливостями предмета доказування, необхідністю вирішення клопотань про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, витребування доказів, призначення експертизи тощо.

09 січня 2020 р. до суду від представника відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яка обґрунтована необхідністю встановлення обставин страхованого випадку, дій страхової компанії при визначенні розміру завданої шкоди та суми страхованого відшкодування.

04 лютого 2020 р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у змісті якого зазначені доводи та аргументи, які фактично є аналогічними тим, що викладені у первісній позовній заяві. При цьому до зазначеної відповіді на відзив долучений висновок експертного дослідження Вінницького наукового-дослідного експертно-криміналістичного центу МВС України від 03.07.2019 р. № 199, згідно якого сума матеріального збитку завданого позивачу з результаті пошкоджень його автомобіля станом на момент проведення дослідження може становити 16 620,40 (шістнадцять тисяч шістсот двадцять грн. 40 коп.).

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2020 р. постановлено перейти до судового розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 р. постановлено залучити до участі у справі третю особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та витребувати у зазначеної страхової компанії копію справи про страхове відшкодування за фактом ДТП за участю учасників справи.

11 січня 2021 р. до суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» разом із матеріалами справи про страхове відшкодування надійшли письмові пояснення, згідно яких між відповідачем та даною страховою компанією був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності строк дії до 23 лютого 2020 р. із лімітом відповідальності 100 000,00 грн. та франшизою 2 000,00 грн. Оскільки у відповідності до висновку проведеного на замовлення позивача вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становив 28 855,53 (двадцять вісім тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять гривень 53 коп.) грн., то з урахуванням зносу, суми податку на додану вартість та розміру франшизи останньому було виплачене страхове відшкодування у розмірі 13 473,36 (тринадцять тисяч чотириста сімдесят три гривні 36 коп.) грн. У зв`язку із зазначеним представник страхованої компанії просить суд розглядати справу за їх відсутності.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 08 червня 2021 р. постановлено підготовче провадження закрити та справу призначити до судового розгляду по суті на 03 серпня 2021 р.

Оскільки, суддя Іллінецького районного суду Вінницької області Олексієнко О.Ю. призначений на посаду судді Указом Президента України від 01.08.2016 р. № 321/2016 «Про призначення суддів» терміном на п`ять років, то 01 серпня 2021 р. даний суддя виключений з автоматичного розподілу справ між суддями у зв`язку з закінченням терміну повноважень.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Іллінецького районного суду Вінницької області від 02 вересня 2021 р. головуючим у справі визначено суддю Іллінецького районного суду Вінницької області Балтака Д.О.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 вересня 2021 р. (головуючий суддя Балтак Д.О.) справу прийнято до свого провадження та призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2022 р. постановлено підготовче провадження закрити та справу призначити до судового розгляду по суті на 01 червня 2022 р.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали повністю, просять його задовольнити.

Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду у призначене судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, у задоволені позовних вимог просить відмовити повністю.

Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим частиною 3 статті 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, судом встановлено, що 23 лютого 2019 р. між ПрАТ «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_2 укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ/8511594, предметом якого є страхування автомобіля марки «Ford Transit» державний номерний знак НОМЕР_2 , строк дії з 23 лютого 2019 р. до 23 лютого 2020 р., страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну 100 000,00 (сто тисяч гривень 00 коп.) грн., франшиза 2 000,00 (дві тисячі гривень 00 коп.) грн. (а.с. 33).

16 квітня 2019 р. на 105 км. відрізку автотранспортного шляху Вінниця-Турбів-В. Михайлівка у с. Пороша Гайсинського району Вінницької області трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Ford Transit» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Peugeot 5008» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 08 травня 2019 р. у справі № 129/1139/19 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 124 КУпАП та до нього застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 (триста сорок гривень 00 коп.) грн. (а.с. 10).

Згідно частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд вважає доведеним, що винним в зазначеній ДТП є ОСОБА_2 .

У відповідності висновку експертного дослідження Вінницького наукового-дослідного експертно-криміналістичного центу МВС України від 03.07.2019 р. № 199 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Peugeot 5008» 2012 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 станом на момент проведення дослідження може становити 28 855,53 (двадцять вісім тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять гривень 53 коп.) грн. При цьому резолютивна частина даного висновку зазначає, що сума матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Peugeot 5008» 2012 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 в результаті пошкоджень станом на момент проведення дослідження може становити 16 620,40 (шістнадцять тисяч шістсот двадцять гривень 40 коп.) грн. (а.с. 72-78).

Згідно акту виконаних робіт ТОВ «Автомір» від 03.05.2019 р. № ОПР-000031 загальна вартість робіт та запчастин, необхідних для усунення пошкодження автомобіля «Peugeot 5008» державний номерний знак НОМЕР_1 , отриманих внаслідок ДТП становить 33 640,17 (тридцять три тисячі шістсот сорок гривень 17 коп.) грн. (а.с. 12).

29 липня 2019 р. позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування матеріального збитку завданого з результаті пошкоджень його автомобіля, у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком відповідного до умов договору, у змісті якої зазначив, що він погоджується із вартістю відновлювального ремонту згідно із розрахунку у розмірі 16 620,40 (шістнадцять тисяч шістсот двадцять гривень 40 коп.) грн. та з тим, що розрахунок страхового відшкодування може бути здійснено з вирахуванням величини фізичної зносу, суми податку на додану вартість та франшизи у розмірі 2 000,00 (дві тисячі грн. 00 коп.) (а.с. 141).

08 серпня 2019 р. ПрАТ «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі страхового акту, розрахунку суми страхованого відшкодування до нього та виходячи із висновку експертного дослідження Вінницького наукового-дослідного експертно-криміналістичного центу МВС України від 03.07.2019 р. № 199, здійснив виплату позивачу страхованого відшкодування у розмірі 13 405,99 (тринадцять тисяч чотириста дев`ять гривень 99 коп.) грн., що підтверджується банківською випискою від 08.08.2019 р. (а.с. 15, 145).

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність та допустимість кожного письмового доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Змістом пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до пункту 8 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Частиною першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору

Змістом пункту 3 частини першої статті 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди,завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з частиною першої статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

У відповідності до статті 1 Закону України „Про страхування страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України „Про страхування. До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентуються, зокрема змістом Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Так, статтею 3 даного Закону України визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 вказаного Закону України об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правоваї відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Змістом статті 6 даного Закону України страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Страхове відшкодування це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»). Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (частина вісімнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (пункт 12.1 статті 12 Закону № 1961-IV). Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6 статті 36 Закону № 1961-IV).

З огляду на зміст цих приписів у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

У відповідності до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

В свою чергу, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Аналогічна правова позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) та Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 26 червня 2019 р. у справі № 712/7242/16-ц (провадження № 61-19165св 18), від 17 липня 2019 р. у справі № 641/5883/16-ц (провадження № 61-21561св18). Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

В свою чергу, у даному випадку позивачем не враховано, що між відповідачем та ПрАТ «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» укладений договір страхування обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23.02.2019 р. № АМ/8511594, із строк дії з 23.02.2019 р. по 23.02.2020 р. включно, відповідно до умов якого та пункту 22.1. статті 22 Закону України від 01 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик (ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Зазначеним договором страхування від 23.02.2019 р. № АМ/8511594 передбачені наступні істотні умови страхування: предметом страхування є автомобіль марки «Ford Transit» державний номерний знак НОМЕР_2 , сума франшизи - 2 000,00 (дві тисячі гривень 00 коп.) грн.; страхова сума (ліміт відшкодування) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000,00 (двісті тисяч гривень 00 коп.) грн., за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 (сто тисяч гривень 00 коп.) грн.

Таким чином, сума завданої шкоди, розрахована позивачем відповідного до висновку експертного дослідження Вінницького наукового-дослідного експертно-криміналістичного центу МВС України від 03.07.2019 р. № 199, акту виконаних робіт товариства з обмеженою відповідальністю «Автомір» від 03.05.2019 р. № ОПР-000031, страхового акту, розрахунку суми страхованого відшкодування до нього, не перевищує ліміту відшкодування, що передбачений договором страхування від 23.02.2019 р. № АМ/8511594.

Суд враховує, що суми страхового відшкодування, передбаченого зазначеним договором страхування обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23.02.2019 р. № АМ/8511594, більш ніж достатньо для задоволення заявлених позивачем вимог: страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, за цим договором становить 100 000,00 (сто тисяч гривень 00 коп.) грн.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем за позовною вимогою про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, за умови наявного укладеного із ПрАТ «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» договору страхування обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23.02.2019 р. № АМ/8511594.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 р. у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права, тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 р. у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 р. у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 р. у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 р. у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 р. у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 р. у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

Оскільки позивач та його представник до суду із клопотанням про заміну первісного відповідача належним відповідачем або про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ПрАТ «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не звертався, суд за власною ініціативою позбавлений процесуальної можливості здійснити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

З огляду на встановлені обставини у цій справі, а також неналежність відповідача за позовною вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у цій частині.

При цьому, зважаючи на те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем за заявленою позовною вимогою про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, суд не надає правову оцінку доводам представника позивача щодо встановлення дійсного розміру зазначеної матеріальної шкоди, оскільки ці обставини підлягають дослідженню у межах правового спору за позовом про її стягнення із залученням належного відповідача, яким у даному випадку є приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», як юридична особа, яка створена та зареєстрована у встановленому законом порядку.

При цьому суд відхиляє посилання представника позивача на необхідність врахування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 р. у справі № 6-2808цс15 та постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 р. у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), згідно із змістом яких у спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди.

Так, у відповідності до правового висновку, наведеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 р. у справі № 755/10947/17 (№ 14-435цс18) незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію.

В свою чергу, останньою актуальною правовою позицією щодо застосування вказаних норм є позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 листопада 2018 р. у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та від 14 грудня 2021 р. у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), у відповідності до якої покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно частини п`ятої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

При цьому, визначаючись з приводу позовної вимоги про стягнення із відповідача моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Змістом пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до пункту 8 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 3 частини другої даної статті визначено, що моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положеннями частини першої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

У відповідності до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У даному випадку позивач просить суд стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з статтею 28 Закону № 1961-IV), тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути співмірно компенсована останнім.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах.

Особливо примітним і, безперечно, слушним, зважаючи на важливість закріплення однакового розуміння принципів дії механізму захисту особистих немайнових прав потерпілих осіб, є прагнення ЄСПЛ додержуватися послідовної лінії у визначенні розмірів компенсацій, що присуджуються у зв`язку з вчиненням однотипних порушень. Так, у рішенні від 04 квітня 2006 року у справі «Шевченко проти України» ЄСПЛ, «об`єктивно оцінюючи ситуацію, переглянувши присудження компенсацій у подібних справах і з огляду на порушення, що були виявлені у даній справі», присудив заявникові 2 000 євро як компенсацію моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини відповідача, суд виходить з того, що автомобіль марки «Peugeot 5008» державний номерний знак НОМЕР_1 був пошкоджений і потребував ремонту, зазначені обставини безумовно мали негативний вплив на спосіб життя позивача, в частині необхідності додаткових витрат часу на відвідування із даного приводу станції технічного обслуговування, страхової компанії тощо.

В свою чергу, суд відхиляє розрахунок розміру моральної шкоди, який проведений представником позивача на підставі методики встановлення заподіяної моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, розробником якої є професор ОСОБА_3 , яка із 1997 р. використовується для проведення психологічних експертиз (психологічних досліджень), отримала державну реєстрацію 03 березня 2010 р. (реєстраційний код 14.1.04) та включена до Реєстру методик проведення судових експертиз, ведення якого передбачено в наказі Міністерства юстиції України від 02.10.2008 р. № 1666/5, оскільки зазначена медотика має рекомендаційний характер, а в силу положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, 29 січня 2016 р. рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика О.М. Ерделевського про визначення розміру відшкодування моральної шкоди була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз та внесена до Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури. При цьому, призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду.

Аналогічний правовий висновок наведений Верховним Судом у складі у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 26 лютого 2020 р. у справі № 372/4399/15-ц (провадження № 61-14355св18) та від 09 вересня 2020 р. у справі № 372/4412/15-ц (провадження № 61-3593св19).

Таким чином, зважаючи на те, що у цивільній справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20, в якій спірні правовідносини були аналогічними, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою 1 000,00 (однієї тисячі гривень 00 коп.) грн., то в цій справі суд також вважає за необхідне присудити на користь позивачу 1 000,00 (одну тисячу гривень 00 коп.) грн. на відшкодування моральної шкоди, що відповідає практиці ЄСПЛ щодо додержання послідовної лінії у визначенні розмірів компенсацій, які присуджуються у зв`язку з вчиненням однотипних порушень.

Крім того, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 20,51 (двадцять гривень 51 коп.) грн. із розрахунку: розмір заявлених вимог 37 452,68 грн. (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню 1 000,00 грн. (2,67 %), розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом 768,40 грн. (768,40 грн. х 1 000,00 грн. : 37 452,68 грн. = 20,51 грн.)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 23, 979, 980, 991, 999, 1166, 1167, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 12, 51, 76-82, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою 1 000,00 (одну тисячу гривень 00 коп.) грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 20,51 (двадцять гривень 51 коп.) грн.

Повний текст рішення складений 10 червня 2022 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», , адреса місця знаходження: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44.

Суддя :