У Х В А Л А

07.07.2022 Справа №607/8388/22

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Управління Служби безпеки України в Тернопільській області, Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, про встановлення факту втрати кримінального провадження, -

ВСТАНОВИЛА:

05 липня 2022 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Авдєєнка В.В., звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з заявою про встановлення факту втрати кримінального провадження № 0000002 (матеріали судової справи № 221/3340/16-к) про обвинувачення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Заяву обгрунтовано тим, що матеріали зазначеного кримінального провадження перебували у провадженні Волноваського районного суду Донецької області, територіальну підсудність справ якого відповідно до розпорядження голови Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022р. змінено на Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська. Згідно з відповіддю на запит адвоката від 22.05.2022р. Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська повідомив, що станом на 23.05.2022р. матеріали зазначеного кримінального провадження до суду не надходили. Оскільки законодавством не передбачено можливості відновлення втраченого кримінального провадження, у якому не було прийнято вирок (ст. 524 КПК України), як і не визначено порядку встановлення факту втраченого кримінального провадження у таких справах, заявник вважає, що встановлення факту втрати кримінального провадження може бути вирішено в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні. Необхідність встановлення такого факту обгрунтовує наявністю наказу УСБУ в Тернопільській області №6-ос від 28.01.16 про зарахування в розпорядження начальника УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_3 до закриття кримінального провадження чи постановления вироку судом, а також наявністю ухвали слідчого судді Краматорського міськрайонного суду Донецької області від 09.01.16 у справі №234/96/16-к, відповідно до якої ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту з правом внесення застави в сумі 275600 гривень з покладенням на ОСОБА_3 певних обмежень. Встановлення судом факту втраченого кримінального провадження дасть можливість ОСОБА_4 звернутись до суду із клопотанням про скасування застосованого запобіжного заходу та про поновлення його на раніше зайнятій посаді з відновленням відповідних виплат по службі. Таким чином, на переконання заявника, від встановлення судом зазначеного факту залежить зміна особистих та майнових прав ОСОБА_3 , а законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тлумачення ч. 1 ст. 293 ЦПК свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

У постанові ВП ВС від 10.04.2019р. у справі №320/948/18 зроблено висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Аналіз змісту заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що заявник вважає, що встановлення факту втрати кримінального провадження може бути вирішено в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні, оскільки законодавством не передбачено можливості відновлення втраченого кримінального провадження, у якому не було прийнято вирок (ст. 524 КПК України), а також законом не визначено порядку встановлення факту втраченого кримінального провадження у таких справах.

Разом із тим, закон не вимагає доведення факту втрати кримінального провадження шляхом ухвалення судового рішення. З заяви не вбачається, що зазначений факт не визнається будь-якою особою.

Доводи заявника про те, що встановлення судом факту втраченого кримінального провадження дасть можливість ОСОБА_4 звернутись до суду із клопотанням про скасування застосованого запобіжного заходу та про поновлення його на раніше зайнятій посаді з відновленням відповідних виплат по службі, не свідчить про існування правовідносин, у яких від встановлення судом зазначеного факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника.

Заявником не доведено, що він не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт втрати кримінального провадження.

Те, що відповідно до ст. 524 КПК України відновленню підлягають втрачені матеріали в тому кримінальному провадженні, яке завершилося ухваленням вироку суду, не дає підстав ствердджувати, що факт втрати не завершеного ухваленням вироку суду кримінального провадження має встановлюватись судом у порядку цивільного судочинства. Такі доводи заявника не є обгрунтованими, оскільки охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження відповідно до ст. 2 КПК України є завданнями кримінального провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на характер правовідносин, про які йдеться в заяві, питання, пов`язані зі здійсненням кримінального провадження щодо заявника, повинні розглядатись у порядку КПК України, а вимоги заявника про встановлення факту втрати кримінального провадження не можуть розглядатися судом за правилами будь-якого, а не лише цивільного, судочинства.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення факту втрати кримінального провадження.

З цих підстав, керуючись ст. ст. 186, 293, 315, 260 - 261, 353 - 355, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Управління Служби безпеки України в Тернопільській області, Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, про встановлення факту втрати кримінального провадження - відмовити.

Копію ухвали не пізніше наступного дня після її постановлення надіслати заявнику разом із заявою та всіма доданими до заяви документами.

Ухвала набираєзаконної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

СуддяН. М. Сташків