Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

06 липня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді - Логойди І.В., за участі секретаря судового засідання Галаговець О.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №308/11689/21 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Суязова Галина Василівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: виконавчий комітет Ужгородської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком за адресою: АДРЕСА_1

за участю:

позивача не з`явився

відповідачів не з`явився

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Суязова Галина Василівна, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: виконавчий комітет Ужгородської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачі є зареєстрованими у даному будинку, однак не проживають там довгий час, не беруть участі в його утриманні, дозволу на користування житлом з ними не укладала. Реєстрація місця проживання відповідачів у вказаній квартирі порушує права позивача на безперешкодне користування своєю власністю, оскільки покладає на позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг.

Ухвалою від 21.04.2022 року провадження у зазначеній справі було відкрито в спрощеному позовному провадженні, розгляд справи відкладався 16.05.2022, 16.06.2022.

У судове засідання позивач та його представник не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, якою просив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі у судове засідання не з`явились повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності не подав.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача та представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.06.2021 року ОСОБА_1 стала власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Петрик Н.В., зареєстровано в реєстрі за №428. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №262536274 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , номер ОКПП НОМЕР_1 . Згідно з поданою суду будинковою книгою та довідкою відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 14.07.2021 №4066/18-21 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані згідно записів будинкової книги станом на 14.07.2021 такі особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані особи були зареєстровані у будинку до набуття права власності на нього позивачем.

Поряд з цим, на запит суду про зареєстроване місце проживання відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради надав довідку від 18.04.2022 №979/13-06, згідно з якою відповідно до відомостей реєстру територіальної громади гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим по м. Ужгород не значиться.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Вимогами ст. 71 Житлового кодексу України передбачено, зокрема, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у певних визначених випадках. Позивач вказує, що такі відсутні.

Статтею 72 Житлового кодексу України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Відповідно до ст.ст.401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Підстави припинення сервітуту визначені також у ст.406 ЦК України. Ними, зокрема являються: поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмова від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; сплив строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Частиною 2 ст.406 ЦК України передбачено припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Водночас, припинення права користування відповідача спірним житлом має відповідати пропорційності в розумінні положень ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У даному аспекті суд враховує те, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірному житлі тривалий час, зареєстрований у такому до набуття права власності позивачем. Доказів того, що відповідач має потребу у спірному житлі, суду не надано і матеріали справи відповідних даних не містять.

Разом із тим, судом встановлено порушення права позивача як у контексті статті 8 Конвенції, так і як власника житлового приміщення, що гарантовані статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Отже, суд дійшов висновку, що у даному випадку інтереси позивача, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси відповідача, а відтак, правові підстави користування чужим майном у відповідача відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного наданого суду доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги стосовно ОСОБА_2 , а стосовно ОСОБА_3 слід відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки, як встановлено судом, такий не є зареєстрованим у вказаному житлі на момент звернення до суду позивача з даним позовом.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 908 грн.

Керуючись ст.ст.1-4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Суязова Галина Василівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: виконавчий комітет Ужгородської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком за адресою: АДРЕСА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім гривень) 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст.284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Закарпатського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний код невідомий, місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 не підтвердилось.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: виконавчий комітет відділ реєстрації місця проживання Ужгородської міської ради: 88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3.

Повне рішення складено 06.07.2022.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В. Логойда