Справа № 157/1466/21
Провадження №2/157/64/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Вавдіюк Т.О.,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Камінь-Каширської міської ради, про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки дійсним,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться по АДРЕСА_1 , укладений у серпні 2012 року між нею як покупцем та ОСОБА_4 як продавцем визнати дійсним. В обґрунтування вимог зазначає, що ОСОБА_4 , колишня жителька с. Видерта Камінь-Каширського району була власником житлового будинку та земельної ділянки, кадастровий номер 072148001:01:001:0414, для будівництва та обслуговування цього будинку, розміром 0,1912 га, які знаходяться по АДРЕСА_1 . Відповідно до господарської книги будинок досі рахується за ОСОБА_4 та належить останній, як і земельна ділянка, на праві власності, що стверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим на підставі рішення виконкому Камінь-Каширської районної ради народних депутатів 19.09.1988 року з реєстровим написом Волинського БТІ від 20.11.1989 року № 117, та Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку, виданим 27 грудня 2012 року управлінням Держкомзему у Камінь-Каширському районі. Оскільки ОСОБА_4 , матір відповідачів у справі, яка за станом здоров`я могла пересуватися тільки у інвалідному візку, мала намір виїжджати на постійне місце проживання у Республіку Білорусь до дітей, тому вирішила продати свій будинок разом з земельною ділянкою, а за виручені кошти придбати там житло для онуки. Вона з чоловіком ОСОБА_5 проживає по АДРЕСА_2 разом з сином та невісткою ОСОБА_6 , а тому вирішила придбати у ОСОБА_4 зазначені будинок та присадибну земельну ділянку з метою поселення у ньому з часом своїх дітей. Влітку 2012 року в присутності відповідачів у справі вона сплатила ОСОБА_4 обумовлену суму коштів у розмірі 75000 грн., а остання передала їй приватизаційні документи на житловий будинок, ключі від будинку, схему його газифікації. Однак, оскільки земельна ділянка на той час ще не була приватизована, тому укласти довір купівлі-продажу нерухомості було не можливо. В кінці літа 2012 року ОСОБА_4 переїхала на постійне проживання у м. Калинковичі Гомельської області Республіки Білорусь до своєї дочки ОСОБА_3 . Приватизацією земельної ділянки з врученням йому ОСОБА_4 відповідних документів займався її син, відповідач у справі ОСОБА_7 , який на той час з сім`єю проживав по АДРЕСА_3 . В кінці грудня 2012 року приватизаційні документи на земельну ділянку вже були готові, але оформити договір купівлі-продажу знову стало не можливо через відсутність у відповідача ОСОБА_2 довіреності на вчинення цієї нотаріальної дії. Весною 2020 року відповідач ОСОБА_7 також переїхав у Республіку Білорусь. З невідомих їй причин він чомусь залишився проживати у Республіку Білорусь, хоча постійно проживав у АДРЕСА_3 , де залишилася його дружина ОСОБА_8 з сім`єю. На її вимогу у телефонному режимі, знаючи, що ОСОБА_4 отримала від неї кошти за будинок і земельну ділянку, за які остання придбала житло у м. Калинковичи для онуки, ОСОБА_7 28 травня 2020 року вислав для неї на ім`я ОСОБА_9 , вона думає, що він не знав її прізвища, правовстановлюючі документи на земельну ділянку, що стверджується поштовим відправленням з м. Калинковичи Гомельської області Респуліки Білорусь. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла у м. Калинковичи, що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом ЗАГСУ Калинковичського райвиконкому Гомельскої області. Довіреність на відчуження будинку та земельної ділянки ОСОБА_4 синові не давала. У цьому зв`язку можливість оформити нотаріально договір купівлі-продажу вказаної нерухомості відсутня. Для оформлення спадщини матері відповідачі у справі ніяких дій не вчиняли, оскільки їм відомо, що мати продала будинок і земельну ділянку їй за усним договором. Відповідачі проживають у житловому приміщенні у м. Калинковичи. Їй відомо, що за виручені від продажу нерухомості її кошти мати відповідачів придбала житло для дочки ОСОБА_3 , тобто для своєї онуки. Про факт продажу їй ОСОБА_4 житлового будинку та земельної ділянки може ствердити дружина відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_8 . Будинок, який вона придбала у ОСОБА_4 у с. Видерта майже в аварійному стані, потребує капітального ремонту і вона вже приступили до часткового ремонту будинку. Що стосується присадибної земельної ділянки, то вона з сім`єю нею користується з часу передачі ОСОБА_4 нею коштів. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ухвалою судді від 24 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, у справі відкрито провадження і призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20 січня 2022 року до участі у справі як співвідповідача залучено Камінь-Каширську міську раду.

У відзиві на позовну заяву представник Камінь-Каширської міської ради Бігун І. зазначає, що правові підстави для визнання позову відсутні, оскільки згідно з відомостями з погосподарських книг спірний житловий будинок належав ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і власників цього нерухомого майна не встановлено, зареєстрованих осіб за вказаною адресою немає, окрім того Видертська сільська рада, щодо якої на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 708-р та рішенням Камінь-Каширської міської ради № 12/26 від 4 грудня 2020 року розпочато процедуру реорганізації, не зверталася до суду про визнання спадщини ОСОБА_4 відумерлою.

Ухвалою суду від 7 лютого 2022 року підготовче провадження у справі закрито.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і пояснила, що ще за життя власниці житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_4 передала останній кошти за цю нерухомість, що можуть підтвердити свідки, проте жодного договору чи розписки про отримання коштів не було оформлено, а згодом ОСОБА_4 померла, що унеможливило оформлення договору купівлі-продажу, а спадщину після смерті ніхто не прийняв, однак син спадкодавця передав їй правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, із змісту якої вбачається, що справу він просить розглянути у його відсутності та підтверджує те, що усна домовленість про продаж будинку та земельної ділянки і передача позивачкою коштів у розмірі 75000 грн. ОСОБА_4 мала місце.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи неодноразово була повідомлена належним чином.

Представник Камінь-Каширської міської ради у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивачки, свідків, спеціаліста, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити, зважаючи на таке.

Суд встановив, що житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 та земельна ділянка кадастровий номер 072148001:01:001:0414, для будівництва та обслуговування цього будинку, розміром 0,1912 га, що знаходиться за цією ж адресою, належать на праві власності ОСОБА_4 . Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, виданим на підставі рішення виконкому Камінь-Каширської районної ради народних депутатів № 75 від 19 вересня1988 року та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 196082, зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на змелю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 07269 27 грудня 2012 року, копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-013 від 11 березня 2013 року

З копії свідоцтва про смерть, виданого відділом ЗАГС Калинковичського райвиконкому Гомельскої області 9 квітня 2013 року вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у Республіці Білорусь.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 , зокрема її дітьми відповідачами у справі, не прийнято.

Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу.

З відзиву на позовну заяву Камінь-Каширської міської ради вбачається, що орган місцевого самоврядування не звертався до суду про визнання відумерлою спадщини, що відкрилася з дня смерті спадкодавця ОСОБА_4 , спірне майно згідно з правовстановлюючими документами та відомостями у погосподарській книзі належить останній, та підстав для задоволення позову немає.

Відповідно до ст. 210 ЦК (в редакції на час укладення договору, (укладення договору, з пояснень позивачки, мало місце у кінці літа 2012 року) правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Частиною 3 ст. 640 ЦК (в зазначеній редакції) встановлено, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Статтею 657 ЦК (у зазначеній в редакції) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно із ст. 220 ЦК (у вказаній редакції) у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Разом з тим у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, в якому надано роз`яснення положення ст. 220 ЦК у зазначеній вище редакції, зазначається, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Зазначена правова позиція наведена також у постановах Верховного суду України від 30.01.2013 у справі № 6-162цс12; від 19.06.2013 у справі № 6-49ц13.

Таким чином, у разі укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна у простій письмовій формі, без додержання нотаріального посвідчення та державної реєстрації до 31.12.2012 року (включно), такі договори не підлягають визнанню дійсними ні при яких умовах, оскільки згідно з вищезазначеним роз`яснення Верховного Суду України положення ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210 та 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними та не створюють прав і обов`язків для сторін.

З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації».

Статтею 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно із ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України)

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частина друга ст. 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони вчинили правочин у встановленій законом письмовій формі, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю чи частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї сторони договору.

Як пояснила у судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 між нею та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу належного останній житлового будинку та земельної ділянки в письмовій формі не укладався, оскільки на той час у власниці ще не було усіх правовстановлюючих на земельну ділянку документів, однак за ці об`єкти нерухомості вона сплатила ОСОБА_4 влітку 2012 року 75000 гривень, що можуть підтвердити свідки, а в подальшому оформити договір та звернутися для нотаріального посвідчення договору вона не встигла, власник нерухомого майна померла.

Враховуючи, що сторони не вчинили правочин у встановленій законом письмовій формі, відсутні підстави для застосування положень ст. 220 ЦПК України.

Згідно із ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

З пояснень у судовому засіданні свідка ОСОБА_10 вбачається, що приблизно 10 років тому її покликала ОСОБА_11 та повідомила, що купила хату, після чого вони зайшли до будинку ОСОБА_12 , де були дочка останньої ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 , та бачила передані ОСОБА_11 кошти на ліжку, та із слів останньої їй відомо, що було передано за хату 75000 грн., ці гроші вона (свідок) не рахувала.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні дала пояснення про те, що її свекруха ОСОБА_4 у присутності її чоловіка ОСОБА_2 та сестри останнього ОСОБА_3 продала хату ОСОБА_11 , та ці обставини їй відомі із слів свекрухи, чоловіка та його сестри, які розповідали їй також про те, що хату продали за 75000 грн.

Отже, свідок ОСОБА_10 була очевидцем передачі ОСОБА_1 коштів ОСОБА_13 , та їй відомо, що ОСОБА_1 купила хату за 75000 грн. із слів самої позивачки, та передані кошти вона не рахувала, а свідку ОСОБА_8 відомо про купівлю ОСОБА_1 хати за 75000 грн. із слів власниці будинку ОСОБА_4 , сина та дочки останньої, і цей свідок не була очевидцем передачі коштів або домовленостей щодо договору купівлі-продажу.

З пояснень у судовому засіданні спеціаліста Центру з надання адміністративних послуг ОСОБА_14 , до повноважень якої віднесено проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у судовому засіданні пояснила, що одного лише рішення суду про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, якого у письмовій формі не існує, не достатньо для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, набуте фактично у спосіб, не передбачений законом, однак реєстрація такого майна може бути проведена на підставі рішення суду про визнання права власності на майно.

Враховуючи вищенаведене, відсутність письмового договору, який позивачка просить визнати дійсним, та беручи до уваги положення ст. ст. 218, 220, 640, 657 ЦК України, зокрема те, що рішення суду відносно правових наслідків недодержання вимоги щодо письмової форми правочину не може ґрунтуватися на свідченнях свідків і застосування ст. 220 ЦК України про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку за відсутності нотаріального посвідчення може мати місце лише у випадку, коли правочин вчинено у встановленій законом письмовій формі, а також і те, що згідно з судовою практикою в разі укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна у простій письмовій формі, без додержання нотаріального посвідчення та державної реєстрації до 31.12.2012 року (включно), такі договори не підлягали визнанню дійсними ні при яких умовах, оскільки положення ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовувалось щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому відсутні підстави для відшкодування позивачці судових витрат.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 13, 76-81, 141, 259, 264, 265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_11 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), Камінь-Каширської міської ради (місце знаходження: вул. Воля, 2, м. Камінь-Каширський, Волинська область, код ЄДРПОУ - 34836909), про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки дійсним, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту рішення 28 червня 2022 року.

Головуючий: О. В. Антонюк