Провадження № 2/752/2552/22
РІШЕННЯ

Іменем України

30.06.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріглі Україна» в особі голови комісії з припинення/ліквідатора Полешка Андрія Володимировича про зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

в травні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до відповідача ТОВ «Ріглі Україна» в особі голови комісії з припинення/ліквідатора Полешка А.В., в якому просила суд зобов`язати відповідача визнати як вимоги, що задовольняються в другу чергу, та включити до проміжного ліквідаційного балансу ТОВ «Ріглі Україна» кредиторські вимоги позивача на суму 139817,99 грн., з яких: 2814,56 грн. - заборгованість по заробітній платі за період із 2003 року по день звільнення, 12918,23 грн. - компенсація втрати частини заробітної плати, у зв`язку із порушенням строків її виплати, 124085,20 грн. - середній заробіток (розмір відшкодування заробітку) за невиплату позивачу при звільнення заробітної плати в повному обсязі.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач із 02.01.2002 року працювала в ТОВ «Ріглі Україна» на посаді фінансового аналітика відділу продажів. 10.03.2006 року, відповідно до наказу № 04/06-S від 10.03.2006 року позивача було звільнено із посади за власним бажанням. Позивач вказує, що ознайомившись в 2020 році із історією по своїм картковим рахункам за 2003-2006 р.р., в т.ч. і по рахунку на який відповідач виплачував позивачу заробітну плату, у позивача виникли сумніви щодо правильності нарахувань та виплат, здійснених позивачу в період роботи та у зв`язку зі звільненням, оскільки у виписках за певні періоди позивач побачила дещо інші суми виплат, ніж повинні були бути. Надіславши до товариства запит щодо отримання інформації, в т.ч. і щодо нарахованих сум виплат, товариство надало позивачу копію наказу про звільнення, та узагальнену інформацію про нараховані та виплачені суми при звільненні позивача. Остання, звернулась до Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України, та, отримавши необхідну інформацію, позивач вказує, що за результатами детального аналізу банківських виписок по картковим рахункам із 2003-2006 р.р., та відомостей по заробітній платі та відрахуванням, позивачем було виявлено, що товариством не було доплачено позивачу суму в розмірі 2814,56 грн. З огляду на грубе порушення трудових прав позивача, в листопаді 2020 року, остання, звернулась до відповідача із претензією щодо виплати їй частини заробітної плати, яка не була виплачена своєчасно, виплати середнього заробітку за час затримки та виплати компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку із порушенням строків такої виплати. Однак, вимоги позивача товариством були проігноровані. В лютому 2021 року позивачу стало відомо про початок ліквідації ТОВ «Ріглі Україна». 27.03.2021 року позивачем було направлено відповідачу претензію кредитора про грошові вимоги до ТОВ «Ріглі Україна» разом із детальним розрахунком грошових вимог. В квітні 2021 року позивач повторно звернулась із претензією до відповідача, та отримала відповідь від 09.04.2021 року, відповідно до якої відповідачем було відмовлено позивачу у задоволенні її кредиторських вимог. Посилаючись на викладене, а також в зв`язку з тим, що відповідач жодним чином не довів відсутність заборгованості по заробітній платі перед позивачем, відповідач зобов`язаний був визнати заявлені позивачем кредиторські вимоги, як вимоги другої черги, та включити їх до реєстру кредиторів та проміжного ліквідаційного балансу, а тому відмова в задоволенні кредиторських вимог позивача є безпідставною, в зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх трудових прав.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.05.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.07.2021 року, в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у даній справі було відмовлено.

В червні 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження здійснення виплат товариством при її звільнення із порушенням вимог закону, та їх виплату не в повному обсязі, твердження позивача ґрунтуються виключно на її припущеннях. Крім того, відсутні докази порушення товариством при звільненні позивача вимог трудового законодавства, в т.ч. і щодо виплати позивачу заробітної плати. Крім того, 31.03.2021 року товариство отримало лист, викладений від імені позивача, який містив вимоги про сплату грошових коштів, однак, останній, не містив підпису позивача, а тому відповідачем було надано відповідь, яку було направлено позивачу 01.04.2021 року, із вказівкою на зазначені обставини. 05.04.2021 року товариство повторно отримало претензію позивача, аналогічного змісту листа, отриманого в березні 2021 року. Однак, товариство перебуває у стані припинення шляхом ліквідації, відповідні відомості 02.02.2021 року були внесені до реєстру, а тому строк для пред`явлення вимог кредиторів до товариства сплинув 04.04.2021 року, в зв`язку з чим відповідачем було повідомлено позивача про отримання претензії після спливу згаданого строку, а тому відповідачем законно було відмовлено в задоволенні вимог зазначеної претензії. Крім того, стороною відповідача було зазначено про те, що впродовж 14 років з моменту звільнення, позивач жодним чином не заперечувала проти жодних дій товариства, пов`язаних із припиненням трудових відносин та виплати їй заробітної плати, а відтак подання претензії до товариства в 2021 році та, відповідно, подача даного позову, свідчить про спрямованість позивача на завдання шкоди товариству, ускладнення процесу його припинення, та зловживання своїми правами.

В липні 2021 року представником позивача було змінено предмет позову, та сторона позивача просила суд зобов`язати відповідача визнати як вимоги, що задовольняються в другу чергу, та включити до ліквідаційного балансу ТОВ «Ріглі Україна» кредиторські вимоги позивача на суму 139817,99 грн., з яких: 2814,56 грн. - заборгованість по заробітній платі за період із 2003 року по день звільнення, 12918,23 грн. - компенсація втрати частини заробітної плати, у зв`язку із порушенням строків її виплати, 124085,20 грн. - середній заробіток (розмір відшкодування заробітку) за невиплату позивачу при звільнення заробітної плати в повному обсязі. В обґрунтування змінених позовних вимог, сторона позивача вказувала, що за описаних в позові підстав, станом на день подачі відповідної заяви, належним способом захисту прав позивача буде вимога про включення кредиторських вимог позивача не до проміжного ліквідаційного балансу, а до ліквідаційного балансу відповідача, а відтак сторона позивача була вимушена звернутись до суду із даною заявою та уточнити предмет позовних вимог.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.07.2021 року, заяву представника відповідача із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження було задоволено, та вирішено розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження.

В жовтні 2021 року представником позивача було змінено предмет позову, та сторона позивача просила суд зобов`язати відповідача визнати як вимоги, що задовольняються в другу чергу, та включити до проміжного ліквідаційного балансу ТОВ «Ріглі Україна» кредиторські вимоги позивача на суму 139817,99 грн., з яких: 2814,56 грн. - заборгованість по заробітній платі за період із 2003 року по день звільнення, 12918,23 грн. - компенсація втрати частини заробітної плати, у зв`язку із порушенням строків її виплати, 124085,20 грн. - середній заробіток (розмір відшкодування заробітку) за невиплату позивачу при звільнення заробітної плати в повному обсязі. В обґрунтування змінених позовних вимог, сторона позивача вказувала, що за описаних в позові підстав, станом на день подачі відповідної заяви, належним способом захисту прав позивача буде вимога про включення кредиторських вимог позивача не до ліквідаційного балансу, а до проміжного ліквідаційного балансу відповідача, а відтак сторона позивача була вимушена звернутись до суду із даною заявою та уточнити предмет позовних вимог.

В грудні 2021 року в ході розгляду справи були змінені анкетні дані позивача із ОСОБА_2 на ОСОБА_1 (копія свідоцтва про зміну імені від 12.08.2021 року).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.02.2022 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзив та додаткових поясненнях.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Отже зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що із 02.01.2002 року позивач працювала в ТОВ «Ріглі Україна» на посаді фінансового аналітика відділу продажів.

10.03.2006 року, відповідно до наказу № 04/06-S від 10.03.2006 року, позивача було звільнено із посади за власним бажанням.

Позивач вказує, що ознайомившись в 2020 році із історією по своїм картковим рахункам за 2003-2006 р.р., в т.ч. і по рахунку на який ТОВ «Ріглі Україна» виплачував позивачу заробітну плату, у позивача виникли сумніви щодо правильності нарахувань та виплат, здійснених позивачу в період роботи та у зв`язку зі звільненням, оскільки, у виписках за певні періоди позивач побачила дещо інші суми виплат, ніж повинні були бути.

Позивач звернулась до ТОВ «Ріглі Україна» із листом від 16.06.2020 року, в якому просила надати детальний розрахунок проведених нарахувань та утримань з виплат нарахованих та перерахованих позивачу після 10.03.2006 року, у зв`язку зі звільненням.

Листом ТОВ «Ріглі Україна» від 05.08.2020 року, позивача було повідомлено про необхідність вивчення запитуваних нею документів, та необхідність додаткового часу для надання повної інформації на лист позивача від 16.06.2020 року.

Представник позивача звернувся до ТОВ «Ріглі Україна» із адвокатським запитом від 14.09.2020 року, в якому просив надати інформацію, в т.ч. щодо нарахованих та виплачених позивачу сум при її звільненні.

Листом ТОВ «Ріглі Україна» від 15.10.2020 року, позивачу було надано відповідь на адвокатський запит, до якого було долучено посвідчена копія зведених нарахувань за квітень 2006 року.

Позивач звернулась до ТОВ «Ріглі Україна» із претензією від 18.11.2020 року, в якій просила товариство виплатити частину заробітної плати, що не була їй виплачена при звільненні своєчасно, виплатити компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв`язку із порушеннями строків її виплати, та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Листом ТОВ «Ріглі Україна» від 15.12.2020 року, товариство вказало на відсутність інформації, яка є важливою для розгляду зазначеної претензії та просило уточнити, в т.ч. і питання щодо періоду, за який позивачем заявлено вимоги про виплату частини заробітної плати, що не була виплачено своєчасно.

Позивачем була надана відповідь на лист товариства від 15.12.2020 року, із вказівкою на обґрунтованість вимог претензії.

З будь-якими позовними вимогами до ТОВ «Ріглі Україна», в т.ч. щодо порушення трудового законодавства при звільненні та стягнення невиплачених сум, позивач до суду не зверталась, та доказів зворотному з боку позивача суду надано не було.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, було встановлено, що ТОВ «Ріглі Україна» перебуває в стані припинення, 02.02.2021 року було внесено рішення засновників (учасників) юридичної особи щодо її припинення в результаті її ліквідації, та ліквідатором є Полешко А.В.

31.03.2021 року ліквідатором ТОВ «Ріглі Україна» було отримано претензію ОСОБА_2 від 26.03.2021 року, однак, із наданої стороною відповідача копії вбачається, що зазначена претензія не була підписана позивачем.

Суд критично ставиться до посилань сторони позивача про те, що нею було підписано зазначену претензію належним чином, оскільки, ці твердження спростовані стороною відповідача та надано копію претензії від 26.03.2021 року, яка підпису позивача не містить.

05.04.2021 року ліквідатором ТОВ «Ріглі Україна» було отримано претензію ОСОБА_2 від 26.03.2021 року, яка була направлена позивачем повторно.

Відповідачем з огляду на те, що строк для пред`явлення вимог кредиторів до товариства сплинув 04.04.2021 року, було повідомлено позивача про отримання претензії після спливу згаданого строку, а тому було відмовлено в задоволенні вимог зазначеної претензії.

Позивач вказує, що відповідачем неправомірно були проігноровані кредиторські вимоги позивача як вимоги, що задовольняються в другу чергу, та ці вимоги безпідставно не включені до проміжного ліквідаційного балансу ТОВ «Ріглі Україна», а відтак наявні підстави для зобов`язання відповідача вчинити дії.

Сторона відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, вказувала, що стороною позивача не було доведено порушення товариством прав позивача при звільненні, не виплату позивачу всіх належних сум при звільненні, а також з огляду на те, що претензія позивачем була подана після спливу строку для пред`явлення вимог кредиторів, а відтак відмова в задоволенні претензії позивача є обґрунтованою.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 110 ЦК України, юридична особа ліквідується, в т.ч. за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Як вже зазначалось вище, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, було встановлено, що ТОВ «Ріглі Україна» перебуває в стані припинення, 02.02.2021 року було внесено рішення засновників (учасників) юридичної особи щодо її припинення в результаті її ліквідації, та ліквідатором є Полешко А.В.

За правилами ст. 111 ЦК України, з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов`язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) заявляє вимоги та позови про стягнення заборгованості з боржників юридичної особи. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов`язана повідомити учасників юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, про її участь в інших юридичних особах та/або надати відомості про створені нею господарські товариства, дочірні підприємства.

Під час проведення заходів щодо ліквідації юридичної особи до завершення строку пред`явлення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) закриває рахунки, відкриті у фінансових установах, крім рахунка, який використовується для розрахунків з кредиторами під час ліквідації юридичної особи.

Для проведення перевірок та визначення наявності або відсутності заборгованості із сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує своєчасне надання податковим органам та Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування документів юридичної особи (її філій, представництв), у тому числі первинних документів, регістрів бухгалтерського та податкового обліку.

До моменту затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає та подає податковим органам, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування звітність за останній звітний період.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду.

Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу.

До затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає та подає податковим органам, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування звітність за останній звітний період.

Після завершення розрахунків з кредиторами ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає ліквідаційний баланс, забезпечує його затвердження учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, та забезпечує подання податковим органам.

Крім того, відповідно до ст. 112 ЦК України, у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов`язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Черговість задоволення вимог кредиторів за договорами страхування визначається законом.

У разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Суд, проаналізувавши наявні у справі докази, з огляду на предмет та підстави позову, - не може погодитися із твердженням позивача про порушення її прав відповідачем, в т.ч. і щодо відмови у включенні її вимог до проміжного ліквідаційного балансу товариства, оскільки, достатніх доказів на підтвердження порушення трудових прав позивача при її звільненні, та виплату заробітної плати при звільненні не в повному обсязі, суду не надано та відмова відповідача в задоволенні претензії позивача та відмова у включенні цих вимог до ліквідаційного балансу товариства є цілком законною та такою, що прийнята із дотриманням вимог закону, оскільки, позивачем було подано належним чином оформлену претензію, яка містила підпис позивача, поза межами строку для пред`явлення вимог кредиторами до товариства.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач, наполягаючи на задоволенні позовних вимог, зазначила про те, що відповідач безпідставно не включив її кредиторські вимоги до балансу підприємства, допустив порушення прав позивача, в т.ч. і трудових, однак, наведені твердження в ході розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження, та підстав, з якими закон пов`язує можливість зобов`язання відповідача включити вимоги позивача до проміжного ліквідаційного балансу товариства, - стороною позивача не доведено, а судом в ході розгляду справи не встановлено.

Варто вказати, що із часу звільнення позивач не зверталась до компетентних органів щодо порушення товариством її трудових прав, як і не зверталась до суду із позовними вимогами про стягнення невиплаченої, в т.ч. і заробітної плати, а відтак неправомірність дій товариства при звільненні позивача та невиплата їй заробітної плати в повному обсязі при звільненні - позивачем достатніми доказами в ході розгляду справи не доведена, та не є предметом розгляду у даній справі.

Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також приймаючи до уваги те, що позивачем не надано суду достатніх та переконливих доказів, які б в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про порушення відповідачем прав позивача, неправомірності не включення вимог позивача до проміжного ліквідаційного балансу відповідача, а тому суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає, що законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 354-356 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріглі Україна» в особі голови комісії з припинення/ліквідатора Полешка Андрія Володимировича про зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 по фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Н.П. Чередніченко