ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2742/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.

при секретарях Пугач Д.С., Береговенко Н.Г., Куцолабській І.А.,

за участю відповідача ОСОБА_1

позивач не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

В обґрунтування позову зазначає, що заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21.01.2020 його позов до ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з останнього на його користь 9012 грн. 16 коп. майнової шкоди в порядку регресу та 704 грн. 80 коп. судового збору.

Оскільки вищевказане рішення суду відповідачем не виконано, ОСОБА_2 просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 3% річних у розмірі 896,59 грн., інфляційні втрати у розмірі 6545,09 грн., 3 000 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір у сумі 840, 80 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.11.2020 було відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Роз`яснено сторонам право подати заяви по суті справи, письмові докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення проти позову.

Відповідач у строк встановлений в ухвалі суду відзив не надав.

26.08.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яка судом до уваги не приймається, оскільки відповідачем відзив до суду не подано.

В судове засідання позивач не з`явився, його представник подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

21.10.2021 відповідачем подано заяву про залишення позову без руху, оскільки позивачем не надано обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, із врахуванням стягнутих із відповідача сум в межах виконавчого провадження № 62238152, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина А.М. щодо виконання виконавчого листа № 753/6411/18, виданого 21.02.2020 Дарницьким районним судом м. Києва. Відповідач вказує, що з його заробітної плати в межах виконавчого провадження відраховується 20% на виконання заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21.01.2020, тобто його заборгованість кожного місяця зменшується, чого не було враховано позивачем.

Ухвалою від 21.10.2021 суд залишив вказаний позов без руху, позивачу було надано строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позову.

На виконання вимог ухвали суду від 21.10.2021 позивачем подано заяву від 03.11.2021, з обґрунтованим розрахунком сум, що стягуються. За вимогами заяви позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 743,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 1294,46 грн., 3 000 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір у сумі 840, 80 грн.

В судовому засіданні 28.01.2022 відповідач не заперечував проти вимог позову, погодився із розрахунком наданим позивачем 3% річних та інфляційних втрат, проте просив відмовити у відшкодуванні позивачу сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що позивач не звертався до нього із досудової вимогою. Також просив суд звернути увагу на те, що витрати на правничу допомогу значно перевищують ціну позову.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 82 ЦПК України).

Судом установлено, що заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21.01.2020 задоволено позов ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу та стягнуто з останнього на користь ФОП ОСОБА_2 9012 грн. 16 коп. майнової шкоди в порядку регресу та 704 грн. 80 коп. судового збору.

Згідно з наданим позивачем розрахунком його втрати від інфляції за період з 05.04.2018 по 21.10.2020 склали 1294,46 грн., три проценти річних від простроченої суми - 743,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 року у справі № 6-2168цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі № 718/2080/17-ц.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 459/3560/15-ц зазначено, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем розрахунок наданий позивачем не оспорювався, іншого розрахунку відповідачем не надано, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про відшкодування йому відповідачем інфляційних втрат за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірними, а тому за період з 05.04.2018 по 21.10.2020 року з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1294,46 грн. інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірі 743,00 грн.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу, то суд звертає увагу на таке.

Так, частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8статті 141 ЦПК України).

Згідно з вимогами частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас за змістом частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач у судовому засіданні заперечив вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу та вказав на їх необгрунтованість та безпідставність.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 2 статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (тобто за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 3 вищевказаної норми під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою ст. 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення процесуального законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6статті 137 ЦПК України).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії7; зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні в матеріалах справи: договір про надання правової (правничої) допомоги від 30.01.2019 року, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 , акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 02.11.2020 до вищевказаного договору, платіжне доручення від 12.10.2020 на суму 3000,00 грн оплата послуг з надання правової допомоги, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З додаткової угоди/акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги вбачається, що вказані послуги надавалися позивачу адвокатом та полягають у тому, що адвокат провів аналіз судової практики та обговорив з клієнтом правову позицію по справі, написав позов та підготував документи для подання позову до суду.

Даний спір є спором незначної складності, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

При цьому, зважаючи на суму позову у даній справі, яка за правилами статті 19 ЦПК України відноситься до категорії малозначних, її матеріали не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час. Враховуючи складність справи та об`єм виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності між ціною позову та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вбачає за доцільне зменшити розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 1000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_2 ) 3 % річні в сумі 743,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1294, 46 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Ю.С. МИЦИК