Ухвала

04 липня 2022 року

місто Київ

справа № 757/13955/21-ц

провадження № 61-4333ск22

Верховний Суд, який діє у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Великої Палати Верховного Суду про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у березні 2021 року звернувся до суду із позовом до Великої Палати Верховного Суду, у якому просив відшкодувати йому майнову шкоду у сумі 12 620, 00 грн та 7 352, 00 грн, компенсувати моральну шкоду у розмірі 256 870, 00 грн, стягнути процесуальні витрати у розмірі 6 270, 00 грн, завдані під час досудового розслідування кримінального провадження від 16 липня 2013 року № 0000498.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою від 07 липня 2021 року Печерський районний суд міста Києва закрив провадження у цивільний справі № 757/13955/21-ц.

Постановою від 14 грудня 2021 року Київський апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року - без змін.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 10 травня 2022 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 24 травня 2022 року Верховний Суд залишив касаційну скаргу без руху та надав заявнику строк для усунення недоліків.

Суд касаційної інстанції, залишаючи касаційну скаргу без руху, констатував, що наведена заявником підстава касаційного оскарження не містить належного викладу та обґрунтування, оскільки заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, має викласти належне обґрунтування такої підстави касаційного оскарження судового рішення з метою унеможливлення використання формального та беззмістовного викладу заявником підстав касаційного оскарження.

Також Суд зазначив про процесуальний обов`язок заявника надати до суду касаційної інстанції клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням поважних причин пропуску процесуального строку звернення до суду із касаційною скаргою.

Від заявника 07 червня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга, у якій заявник просить поновити строк на касаційне оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року.

Заява обґрунтовується тим, що попередню касаційну скаргу, подану ним до Верховного Суду 12 січня 2022 року, було безпідставно повернуто, що призвело до пропуску строку на касаційне оскарження.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вивчив подану касаційну скаргу з доданими документами, за результатом чого зробив висновок, що касаційну скаргу ОСОБА_1 потрібно вважати неподаною та повернути з таких підстав.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Щодо вимог про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року.

За правилами частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

Постанова Київського апеляційного суду ухвалена 14 грудня 2021 року, вперше касаційну скаргу ОСОБА_1 направив до Верховного Суду 12 січня 2022 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження. Ухвалою від 18 лютого 2022 року Верховний Суд повернув касаційну скаргу заявнику із зазначенням про можливість повторного звернення у випадку, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Відповідно до рекомендованого повідомлення від 17 травня 2022 року № 25856/0/233-22 копію ухвали Верховного Суду від 18 лютого 2022 року про повернення касаційної скарги ОСОБА_1 отримав 06 травня 2022 року.

Оскільки повторно касаційну скаргу заявник подав 10 травня 2022 року, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу подано поза межами строку касаційного оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року, проте протягом розумного строку з моменту отримання копії ухвали Верховного Суду від 18 лютого 2022 року.

Щодо зазначення підстав касаційного оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі після їх перегляду в апеляційному порядку.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Тож у разі оскарження процесуального рішення суду першої та/або апеляційної інстанцій заявник має належно обґрунтувати порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, навести відповідну норму права, яку, на його переконання, порушено та/або неправильно застосовано, навести доводи, у чому саме полягає таке порушення, невідповідність або неправильне застосування.

Виконання особою, яка звертається до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, зазначених процесуальних вимог має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявниками підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, мав викласти належне обґрунтування такої підстави касаційного оскарження судового рішення.

Оцінивши зміст поданої виправленої касаційної скарги, Верховний Суд дійшов переконання, що заявник не навів передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень. Суд констатує, що заявник не сформулював, у чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права, та не обґрунтував їх порушення судами.

Враховуючи той факт, що Верховний Суд відповідно до ухали від 24 травня 2022 року надав заявнику можливість усунути наявні недоліки, проте заявник не скористався цією процесуальною можливістю та повторно звернувся із касаційною скаргою без належного обґрунтування підстав касаційного оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року.

Тож Суд робить висновок, що заявник вимоги ухвали про залишення касаційної скарги без руху добросовісно та своєчасно не виконав, не навів відомості про існування об`єктивних перешкод у виконанні таких вимог. Наслідком невиконання викладених вимог суду є визнання такої касаційної скарги неподаною та її повернення заявникові.

Загальні висновки

За наведених обставин ОСОБА_1 не навів та не обґрунтував передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Оскільки у встановлений Верховним Судом строк, станом на 04 липня 2022 року, недоліки касаційної скарги заявник повністю не усунув, підстави для продовження строку усунення недоліків відсутні, тому касаційна скарга підлягає поверненню заявникові.

Суд роз`яснює, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скарну ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Великої Палати Верховного Суду про відшкодування майнової та моральної шкоди, вважати неподаною та повернути заявникові.

Роз`яснити заявникові право повторного звернення з касаційною скаргою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний