Єдиний унікальний номер судової справи: 477/1998/21
Номер провадження: 22-ц/812/593/22 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Крамаренко Т.В.,

суддів: Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Калашник А.О.,

без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія «Укрфінанс Груп»,

подану в його інтересах адвокатом Павленком Сергієм Валерійовичем

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 січня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Семенової Л.М. в приміщенні того ж суду о 11-15 год. по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (надалі -ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп»), приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Яна Вікторівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (надалі - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп») в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 21 квітня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., зареєстрований в реєстрі за №93525 про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» заборгованості за кредитним договором №014/80054/73/79793 від 10.08.2007 року у розмірі 25 982, 67 доларів США, а також стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір.

03 листопада 2021 року представник позивача подав заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просив суд залучити приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича до участі у справі у якості співвідповідача, а також доповнив позовні вимоги новими - просив стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» на користь позивача грошові кошти, стягнуті в межах виконавчого провадження № 65929199 у сумі 10 490,09 грн., стягнути з приватного виконавця Куліченко Д.О. на користь позивача грошові кошти, стягнуті в межах виконавчого провадження №65929199 у сумі 1165,57 грн., стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2724 грн., стягнути з приватного виконавця Куліченко Д.О. на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 908 грн., стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до постанови приватного виконавця Куліченка Д.О., прийнятої на підставі виконавчого напису нотаріуса Головкіної Я.В., на його доходи звернено стягнення на погашення заборгованості по кредитному зобов`язанню.

Посилається на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом порушено вимоги діючого законодавства, оскільки строк позовної давності для стягнення заборгованості за кредитним договором №014/80054/73/79793 від 10 серпня 2007 року сплив до вчинення 21 квітня 2021 року виконавчого напису.

Так, 06 червня 2011 року Суворовським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення про солідарне стягнення з позивача та поручителя за договором поруки, укладеним в забезпечення виконання зазначеного кредитного договору, ОСОБА_2 , на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитом, яке набрало законної сили. 23 червня 2011 року стягувачем було отримано виконавчі листи на виконання рішення суду. В подальшому, з метою погашення заборгованості, ОСОБА_1 добровільно передав АТ «Райффайзен Банк Аваль» автомобіль марки «Skoda Octavia», який перебував у заставі відповідно до договору застави, укладеного між позивачем та кредитодавцем в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Вказане, на думку позивача, свідчить про наявність спору про розмір заборгованості.Надалі АТ «Райффайзен Банк Аваль» було втрачено оригінали виконавчих листів про стягнення заборгованості та ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року заяву про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для їх пред`явлення до виконання було залишено без задоволення. Зазначена ухвала набрала законної сили. Таким чином, рахуючи від дати постановлення зазначеної ухвали, строк позовної давності для пред`явлення вимог щодо погашення заборгованості за кредитним договором сплив 16 червня 2018 року.

Крім того, вважає, що виконавчий напис є незаконним, оскільки нотаріус не мав передбачених законом підстав для його вчинення, так як відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік таких документів визначено постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Зазначена постанова апеляційного суду набула законної сили з моменту проголошення - з 22 лютого 2017 року, а виконавчий напис №93525 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Головкіною Я.В. 21 квітня 2021 року.

З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року по справі № 910/13233/17.

Пунктом 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 р. у редакції від 29.11.2001 року передбачено стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами.

При цьому визначено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Кредитний договір, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем, не є нотаріально посвідченим договором. Крім того, нотаріус не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню, а тому виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, у межах виконавчого провадження № 65929199 приватним виконавцем Куліченко Д.О. було стягнуто з позивача грошові кошти на загальну суму 11 655,66 грн. з якої розмір винагороди приватного виконавця становить 10% від стягнутої суми, а саме 1 165,57 грн. Решту -10 490,09 грн. було перераховано ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» як стягувачу у виконавчому провадженні.

У зв`язку з тим, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого було відкрито виконавче провадження та стягнуто кошти з позивача є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, а відтак з позивача безпідставно стягнуто 11 655,66 грн.

Посилаючись на викладене позивач просив про задоволення позову.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 листопада 2021 року задоволено заяву представника позивача про зміну предмету позову та залучено до участі у справі у якості співвідповідача - приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О.

29 листопада 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» подало відзив на позов в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» також було заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу в зв`язку з тим, що витрати на правничу допомогу не співмірні зі складністю справи, є суттєво завищеними та необґрунтованими.

21 січня 2022 року приватним виконавцем Куліченком Д.О. надано пояснення на позовну заяву, відповідно до яких позовні вимоги в частині, що стосується його як приватного виконавця, він не визнав, вважав їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. До того ж було заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, які він вважав явно завищеними та не співмірними зі складністю справи.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 січня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 21 квітня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. та зареєстрований в реєстрі за №93525 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» заборгованості у розмірі 25 982,67 доларів США за кредитним договором №014/80054/73/79793 від 10 серпня 2007 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, стягнуті в межах виконавчого провадження №65929199 в сумі 10 490, 09 грн., судовий збір у розмірі 2 724 грн. та витрати на правничу правову допомогу у розмірі 13 500 грн.

У частині вимог щодо стягнення коштів з приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. -відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що у зв`язку з тим, що на момент вчинення виконавчого напису 21 квітня 2021 року п.2 Переліку був не чинним, у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, зазначена сума заборгованості у виконавчому написі не є безспірною. Правові підстави набуття відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» грошових коштів у сумі 10 490,09 грн, що стягнені з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який не підлягає виконанню, відпали, грошові кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Вимога щодо стягнення з приватного виконавця Куліченка Д.О. на користь позивача грошових коштів, стягнутих в межах виконавчого провадження є передчасною. Стосовно витрат позивача на правничу допомогу адвоката, то суд виходив з їх дійсності та необхідності, розмір витрат вважав співмірним із складністю справи та обґрунтованим.

Не погодившись з рішенням суду в частині судових витрат представник ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» - адвокат Павленко С.В. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення норм процесуального права просив задовольнити апеляційну скаргу в частині зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу та судовий збір, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вартість послуг, заявлених позивачем у даній справі є суттєво завищеною, необґрунтовано високою, не відповідає ринковим цінам за аналогічні послуги та не відповідає критерію розумності та співмірності зі складністю і тривалістю справи. Крім того, відсутні документальні підтвердження витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування таких витрат. Також незрозумілою є сума судового збору у розмірі 2 724 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Нестеренко С.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Крім того, 30 червня 2022 року на адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Нестеренка С.В. надійшло клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення в оскаржуваній частині в повній мірі відповідає.

Так, суд правильно виходив з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 зазначеної норми права встановлено, що представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час ( ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Аналіз змісту статей 10-13 ЦПК України в узагальненому вигляді свідчить про те, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і ст. 81 та ст. 137 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов своє втілення також у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги від 15 вересня 2021 року, укладеного між адвокатом Нестеренком С.В. та Дрьомовим С.І. та додаткової угоди №1 від 15 вересня 2021 року, копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Нестеренка С.В. Серії ОД №002831, ордера серії ОД № 598249, виданого 28 вересня 2021 року на представництво інтересів ОСОБА_1 у Жовтневому районному суді Миколаївської області (а.с.12-13,167-170).

Відповідно до п.1.2. Договору про надання правової допомоги, адвокат надає клієнту консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів клієнта, зокрема, в загальних, адміністративних та господарських судах України усіх інстанцій та представляє клієнта з усіма правами, які надано законом, зокрема позивачу, відповідачу, потерпілому, третій особі.

Згідно п. 6.1. Договору гонорар адвоката встановлюється за угодою сторін.

Клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість юридичних послуг адвоката (гонорар), що надаються, у порядку та строки, визначені у додаткових угодах, які є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 1 Додаткової угоди №1 від 15 вересня 2021 року до Договору встановлено, що відповідно по пунктів 6.1.6.3. Договору Сторони домовились, що розмір гонорару адвоката за надання клієнту юридичних послуг, а саме послуг по визнанню в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчиненого 21 квітня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., зареєстрований в реєстрі за №93525 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» заборгованості за кредитним договором №014/80054/73/79793 від 10.08.2007 року у розмірі 25 982, 67 доларів США та стягненню в судовому порядку з ТОВ«Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. на користь ОСОБА_1 грошових коштів, стягнутих з ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження ВП №65929199 становить 13 500 грн.

Отже, сторони узгодили порядок обчислення гонорару у фіксованому розмірі.

Згідно п. 3 Додаткової угоди №1 від 15 вересня 2021 року до Договору, оплата гонорару адвоката здійснюється клієнтом на підставі отриманих від адвоката щомісячних актів про надання послуг, протягом трьох робочих днів з дня, наступного за днем набрання законної сили судового рішення, яким вирішено питання щодо розподілу судових витрат, шляхом безготівкового розрахунку.

Обсяг правничої допомоги, наданої адвокатом Нестеренком С.В. підтверджується Актами про надання послуг за Договором за період вересень-грудень 2021 року (а.с. 171-174).

Судом першої інстанції заявлені позивачем вимоги про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу задоволено у сумі 13 5000 грн.

Переглядаючи рішення в частині задоволених судових витрат, колегія суддів зазначає, що з наведених вище документів вбачається, що всі види правничої допомоги адвоката Нестеренка С.В. за надання яких судом стягнуті витрати, пов`язані з даною справою.

При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката Нестеренка С.В. судом враховано пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення, а також те, що виходячи із конкретних обставин справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту та визначає конкретний вид документів, які необхідно скласти та подати до суду для захисту інтересів свого клієнта.

Слід зазначити, що п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

В пункті 1.2. Договору про надання правової допомоги від 15 вересня 2021 року також зазначено, що адвокат як захисник і представник клієнта має право, зокрема, на подання запитів звернень, отримання заяв, клопотань, пояснень, документів.

Адвокат самостійно визначає способи і засоби захисту клієнта, а також види і кількість необхідних документів (клопотань, скарг тощо), які пред`являються, зокрема судові органи (п.5 Договору).

Отже, із матеріалів справи убачається, що дії, зазначені в Актах щодо обсягу наданих послуг від 30 вересня 2021 року, 29 жовтня 2021 року, 30 листопада 2021 року та 30 грудня 2021 року відповідають умовам договору про надання правової допомоги.

За такого, усі види правничої допомоги, за понесення витрат на оплату яких стягнуто судом кошти з відповідача на користь позивача, були пов`язані з даною справою, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та співмірний із складністю справи.

Твердження в апеляційний скарзі про не співмірність витрат на професійну правничу допомогу зі складністю виконаної роботи та непропорційність розміру витрат до предмету спору спростовується встановленими обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги про відсутність документів на підтвердження оплати гонорару не заслуговують на увагу, оскільки витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, що сплачено або підлягає сплаті (п.1.ч.2.ст. 137 ЦПК України).

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність надання розрахунку правової допомоги із зазначенням вартості години за певний вид послуги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки умовами Договору про надання правової допомоги сторони узгодили обчислення гонорару у фіксованій сумі 13 500 грн.

Також, не є слушними доводи апеляційної скарги щодо суми судового збору, стягнутого з ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» на користь позивача у розмірі 2 724 грн. з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 згідно квитанцій було сплачено судовий збір, а саме, за подання позову 908 грн., за подання заяви про забезпечення позову 454 грн., за подання заяви про забезпечення доказів 454 грн. та за подання заяви про зміну предмету позову 908 грн. (а.с. 1, 42, 57, 113).

За такого, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України суд першої інстанції вірно визначив розмір судового збору, якій підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Інших доводів щодо не згоди з видом чи розміром понесених витрат на правничу допомогу в частині задоволених вимог апеляційна скарга не містить.

Тому, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія судді вважає, що підстави для скасування чи зміни рішення в частині судових витрат відсутні.

Що стосується вимог представника позивача адвоката Нестеренка С.В. про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп»на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн., заявлених під час апеляційного розгляду, то вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, крім судового збору, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як на підставу стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 7000 грн. представник позивача адвокат Нестеренко С.В. (згідно ордеру Серія ВН від 27 травня 2022 року на представлення інтересів в Миколаївському апеляційному суді) посилається на Додаткову угоду №2 від 26 травня 2022 року до Договору про надання правової допомоги від 15 вересня 2021 року.

Так, відповідно до умов Додаткової угоди №2 від 26 травня 2022 року сторони домовились, що розмір гонорару Адвоката за надання клієнту юридичних послуг із захисту прав та інтересів ОСОБА_1 в Миколаївському апеляційному суді під час розгляду апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 січня 2022 року становить 7000 грн.

Перелік наданих послуг адвокатом Нестеренком С.В. зазначено в Актах про надання послуг №5 від 31 січня 2022 року, №6 від 31 травня 2022 року та №7 від 30 червня 2022 року.

Між тим, з указаних вище актів (№5 від 31 січня 2022 року) вбачається, що не усі надані послуги стосувалися саме розгляду апеляційної скарги у Миколаївському апеляційному суді.

За такого, враховуючи критерії співмірності, розумності колегія вважає, що розмір витрат за надання правничої допомоги у розмірі 1000 грн. в апеляційній інстанції є достатнім та обґрунтованим з огляду на обсяг наданих послуг.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, колегіясуддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», подану в його інтересах адвокатом Павленком Сергієм Валерійовичемзалишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 січня 2022 року в частині вирішення судових витрат - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (, адреса: 01042, м. Київ, вул. Іонна Павла ІІ, 20, кв.1), на користь ОСОБА_1 , ( РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 1000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскарженау касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 06 липня 2022 року.