Головуючий у І інстанції Радзівіл А.Г.
Провадження № 22-ц/824/2422/2022 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенніКиївського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2021 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Огородника Дмитра Олександровича,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Броварського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на дії державного виконавця Броварського міжрегіонального відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Огородника Д.О., в якій просила суд визнати дії державного виконавця Огородника Д.О. неправомірними, вчиненими всупереч вимог законодавства України та зобов`язати державного виконавця Броварського міськрайонного відділу ДВС Огородника Д.О. скасувати постанову ВП №65348714 від 07.05.2021 року про відкриття виконавчого провадження та всі інші постанови, пов`язані з відкриттям даної постанови: постанову ВП №65348714 від 07.05.2021 року про стягнення виконавчого збору та постанову ВП № 65348714 від 07.05.2021 року про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.

Обгрунтовуючи скаргу, заявник посилалась на те, що 22.06.2021 рокунею отримано рекомендовану кореспонденцію з трек-номером 512 з вміщеною постановою та додатками про відкриття старшим державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу ДВС Д.О.Огородником ВП № 65348714 від 07.05.2021 року за виконавчим листом Броварського міськрайонного суду № 361/3298/16-ц від 25.07.2017 року на виконання судового рішення у справі № 361/3298/16-ц від 01 грудня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 періодичних платежів, як боргів за комунальні послуги.

Заявник у скарзі посилалась на те, що 02 грудня 2019 року сплив строк позовної давності для відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Броварського міськрайонного суду № 361/3298/16-ц від 25.07.2017 року на виконання судового рішення у справі № 361/3298/16-ц від 01 грудня 2016 року про стягнення з неї періодичних платежів, як боргів за комунальні послуги.

Тому, зважаючи на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження від07.05.2021 року ВП № 65348714 на виконання судового рішення у справі № 361/3298/16-ц від 01 грудня 2016 року за виконавчим листом, виданим Броварським міськрайонним судом, постановлена державним виконавцем після закінчення строку позовної давності, дана постанова, на думку заявника, підлягає скасуванню, як і усі інші постанови, винесені в цей же день: постанова про стягнення виконавчого збору та постанова про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.

06 липня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 в частині вимог про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 07 травня 2021 року та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07 травня 2021 року державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Огородника Д.О. та роз`яснено заявнику право на пред`явлення адміністративного позову про скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та простягнення розмірумінімальних витрат виконавчого провадження.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, заявник ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішення про задоволення її скарги по суті.

Обгрунтовуючи скаргу, заявник посилалась на те, що суддею було грубо порушено норми матеріального та процесуального права під час розгляду справи. Зокрема, суд замість присвоєння справі унікального номера, надав справі номер справи 361/3298/16-ц, який був присвоєний справі, провадження по якій було відкрите у 2016 році по іншій справі; всупереч вимог процесуального закону суд не надав заявниці ухвали про прийняття чи відхилення її заперечень щодо дій судді від 30.07.2021 року; ухвалу від 13.10.2021 року про відмову у задоволенні скарги було постановлено за відсутності представника відділу державної виконавчої служби, за умови невиконання ним ухвал суду про його дворазовий виклик в судові засідання; судом порушено процесуальні строки, встановлені для розгляду справи, а також незаконно відмовлено у відкритті провадження в частині оскарження постанови простягнення виконавчого збору та постанови про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження. Крім того, суддею не застосовано фіксований доказ, зазначений в оскаржуваній постанові про те, що рішення, за яким 07.05.2021 року відкрите виконавче провадження, набрало законної сили 06.06.2017 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2016 року задоволено позов Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" до ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП "Броваритепловодоенергія" заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та підігріву води за період із 01 квітня 2010 року по 01 січня 2013 року у розмірі 8 054,85 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

05 вересня 2019 року постановою Верховного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 червня 2017 року залишено без змін.

25 липня 2017 року Броварським міськрайонним судом Київської області був виданий виконавчий лист за рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та підігріву води за період із 01 квітня 2010 року по 01 січня 2013 року у розмірі 8 054 грн. 85 коп. та понесені витрати на судовий збір у розмірі 1 378 грн. 00 коп. Строк пред`явлення до виконання - 06 червня 2020 року.

На виконавчому листі міститься відмітка від 12 червня 2018 року про повернення виконавчого листа - п. 2 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження"(а.с.44).

06 травня 2021 року представник Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області "Броваритепловодоенергія" звернувся до начальника Броварського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою про примусове виконання рішення суду, у якійпросив відкрити виконавче провадження про стягнення заборгованості на користь КП "Броваритепловодоенергія", направити виконавчий лист для відрахування із заробітної плати (пенсії) боржника без перевірки майнового стану; з метою забезпечення виконання рішення суду накласти арешт на рухоме та нерухоме майно боржника (а.с.43).

07 травня 2021 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП № 65348714) старшим державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Огородником Дмитром Олександровичем (а.с.46-47).

Супровідним листом від 07 травня 2021 року за № 59471 старший державний виконавець Огородник Д.О. направив вказану постанову для виконання та відома ОСОБА_1 (а.с.48).

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця при відкритті ним виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності скарги, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

За правилами ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно ч.ч. 4 та 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Тлумачення ч. 4 та 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 07 лютого 2020 року у справі № 2018/6-343/11.

Встановлено, що 12 червня 2018 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення(а.с.44).

Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання було перервано, він розпочався заново, тавиконавчий лист міг бути поданий до виконання до 12червня2021 року.

Стягувачем було повторно пред`явлено виконавчий лист до виконання державному виконавцю06 травня 2021 року(а.с.43), тобто в межахвстановленого закономтрирічного строкупред`явлення виконавчого документу до виконання, відтак дії державного виконавця по відкриттю виконавчого провадження відповідають вимогам закону та вчинені в межах його повноважень.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Оскільки під час розгляду справи судом було встановлено, що державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження діяв відповідно до закону та в межах своїх повноважень, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення скарги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом безпідставно не застосовано до даних правовідносин норми матеріального права, якими врегульовано строки позовної давності, колегією суддів відхиляються, оскільки положеннями ст. 256 ЦК України врегульовано строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у позовному провадженні, і положення даної правової норми не підлягають до застосування при розгляді скарг, поданих сторонами виконавчого провадження в порядку, визначеному розділом VІІ ЦПК України.

Необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги про те, що підставою для скасування оскаржуваної ухвали є незаконна відмова суду в ухвалі від 06.07.2021 року у відкритті провадження в частині вимог скарги ОСОБА_1 щодо скасування постанови ВП №65348714 від 07.05.2021 року про стягнення виконавчого збору та постанови ВП №65348714 від 07.05.2021 року про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, оскільки заявник ОСОБА_1 , маючи можливість оскаржити ухвалу суду від 06.07.2021 року, своїм правом на апеляційне оскарження не скористалась, відтак дана ухвала набрала законної сили, і доводи скарги ОСОБА_1 про незаконність цієї ухвали є нічим іншим, як припущенням, та не слугують підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду від 13.10.2021 року.

Безпідставними є і доводи скарги про незастосування судом доказу, зазначеного у оскаржуваній постанові, зокрема, щодо того, що рішення, за яким 07.05.2021 року було відкрите виконавче провадження, набрало законної сили 06.06.2017 року, оскільки даний документ, як доказ, і ці обставини були предметом безпосередньої оцінки суду першої інстанції при перевірці правомірності дій державного виконавця при відкритті виконавчого провадження, що випливає зі змісту оскаржуваної ухвали від 13.10.2021 р.

Відхиляються апеляційним судом і доводи скарги про незаконність постановленої судом ухвали з підстав розгляду справи за відсутності представника відділу державної виконавчої служби, оскільки з матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні 13.10.2021 року, коли і було постановлене оскаржуване судове рішення, була присутня представник Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Лобко О.В., яка від імені суб`єкту оскарження надала суду пояснення з приводу доводів скарги ОСОБА_1 (а.с.64, 65-66).

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, про неправильне присвоєння судом справі єдиного унікального номеру, ненадіслання заявнику ухвали про прийняття чи відхилення її заперечень на дії судді та про розгляд судом справи з порушенням процесуальних строків розгляду справи, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення суду лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням усіх обставин справи в їх сукупності, підтверджених доказами, перевіреними судом.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: