Справа № 357/4888/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" червня 2022 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О. В. , оглянувши спільну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

18.06.2022 заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася до суду з даною заявою, шляхом направлення засобами поштового зв`язку (зареєстрована судом 22.06.2022), в якій просили спільну заяву подружжя задовольнити та визначити місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

При вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі за правилами окремого провадження суд виходить з наступного.

Справи щодо визначення місця проживання дитини за правилами цивільного судочинства мають свої особливості.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного Кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Зі змісту ст. 160, 161 Сімейного Кодексу України вбачається, що місце проживання дитини визначається батьками, органом опіки та піклування або судом.

Спір про місце проживання дітей може розглядатися під час шлюбу між батьками, у процесі розірвання шлюбу або після розірвання шлюбу.

Стаття 109 Сімейного Кодексу України регламентує вирішення питання про визначення місця проживання дитини у разі розірвання шлюбу між батьками за їх спільною заявою. Розгляд заяви за вищеозначених умов здійснюється в окремому провадженні, однак, слід враховувати, що чинним законодавством України розгляд питання про місце проживання дитини, визначене за згодою батьків, в судовому порядку не передбачено.

Отже, Сімейним кодексом України врегульовано процедуру визначення місця проживання дитини судом лише в разі наявності спору між батьками. Офіційної процедури визначення місця проживання дитини в разі відсутності спору із залученням суду не існує. В разі якщо спір між батьками відсутній, місце проживання дитини визначається за згодою батьків, тобто в договірному порядку.

Також, слід зазначити, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20.

З матеріалів заяви вбачається, що заявники просять визначити місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, з доданих до заяви матеріалів вбачається, що заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 бажаючи вирішити питання стосовно визначення місця проживання дитини, 20.05.2022 уклали договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою С.П., зареєстрований в реєстрі за №234, відповідно до якого сторони визначили місце проживання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місце проживання батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Предметом даного договору є визначення місця проживання та дії з виховання, навчання, догляду за дитиною або поєднаних цих елементів, спрямованих на забезпечення нормального фізичного, духовного та морального розвитку дитини. Договір укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.10.2020, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16.12.2015 було розірвано за спільною заявою подружжя. Також, даним рішенням було встановлено, що 22.09.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, згідно якого сторони визначили місце проживання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, оглянувши додані до заяви матеріали, суд прийшов до висновку, що між сторонами врегульовано в договірному порядку питання щодо визначення місця проживання дитини та заявники бажаючи встановити даний факт рішенням суду, звернулися з даною спільною заявою, однак, для вирішення даного питання про визначення місця проживання дитини існує інший порядок у разі наявності такого спору між батьками.

Крім того, слід зазначити, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Згідно пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до абзацу 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» та ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у відкритті провадження у справі за спільною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визначення місця проживання дитини.

Керуючись ст. 293, 294, 315, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за спільною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визначення місця проживання дитини.

Роз`яснити заявнику його право на звернення до суду шляхом подання позову на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала складена 27.06.2022.

СуддяО. В. Бондаренко