Справа № 456/691/22
Провадження № 2/456/625/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

23 червня 2022 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Балабанській О.Т.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

в с т а н о в и в :

Підстава позову (позиція позивача): позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову покликається на те, що вона та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які є її дітьми є власниками в рівних долях квартири АДРЕСА_2 , про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (№ витягу 16396113, реєстр. № 20760601 від 24.10.2007). Відповідач ОСОБА_3 - її колишній чоловік, з яким вона розірвала шлюб, згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2021 року. Відповідач ОСОБА_3 на протязі останніх двох років у квартирі не проживає. У 2019 році він забрав всі свої речі і пішов з квартири. Відповідач ніколи не приймав участі у сплаті комунальних послуг, а також в утриманні квартири в належному стані. Вона працює прибиральницею у школі, отримую невисоку заробітну плату, і не може сплачувати за відповідача його частину комунальних витрат, також не може оформити субсидію. Вона неодноразово просила його знятися з реєстрації і зареєструватися за місцем свого фактичного проживання, яке він від неї приховує, однак він відмовляється це зробити, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні, будучи допитаною судом в якості свідка на підставі ст.92 ЦПК України, пояснила, що відповідач є її колишнім чоловіком, з яким вона уклала шлюб 10.05.2014. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.11.2021 шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу спільних дітей в них не було. Відповідач по справі це її другий чоловік, а перший чоловік ОСОБА_7 помер у 2007 році. Від шлюбу з першим чоловіком в неї є троє дітей. Після одруження з відповідачем, вона зареєструвала його в своїй квартирі, але спільне життя в них не склалося, оскільки відповідач зловживав спиртними напоями, простягав до неї руки, ображав її дітей. Більше двох років вони не проживають разом. Відповідач забрав з квартири всі свої особисті речі, але відмовляється знятися з реєстрації.

Представник позивача адвокат Журавльова Л.Ю. в судовому засіданні позов підтримала та просить його задоволити, покликаючись на обставини, зазначені в позовній заяві.

Позиція відповідача: відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча неодноразово повідомлявся про розгляд справи на 12.04.2022, 04.05.2022, 01.06.2022, 23.06.2022. Крім того, відповідача повідомлялось шляхом здійснення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідача в судові засідання на підставі ст. 128 ЦПК України. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача, в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, проти чого позивач та її представник не заперечили.

Позиція третіх осіб. Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, однак 27.04.2022 на адресу суду подала заяву, в якій вона просить розгляд справи проводити у її відсутності, просить позов задоволити. Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, однак 04.05.2022 подав на адресу суду надійшла заяву, в якій він просить розгляд справи проводити у його відсутності, просить позов задоволити. Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, однак 04.05.2022 подала на адресу суду аяву, в якій вона просить розгляд справи проводити у її відсутності, просить позов задоволити.

Показання свідків.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомила, що є сусідкою позивача. Позивач проживала з разом з відповідачем ОСОБА_3 , однак вже більше 2 років відповідача вона в квартирі позивача не бачила. Особистих речей відповідача в квартирі немає. Окрім цього, зазначила, що відповідач постійно пиячив, тому у них з позивачем і не склалися сімейні відносини.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що є товаришкою позивача по роботі. Відповідач не живе в квартирі позивача більше 2 років, особисті речі свої з квартири забрав. Він має іншу жінку, з якою проживає. Відповідач постійно зловживав спиртними напоями.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.03.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.05.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та на підставі пояснень та показань, наданих в судовому засіданні. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до довідки (витяг з домової книги про склад сім`ї й приписку) ОСББ «Коссака 4А» від 02.02.2022 вих. №3, ОСОБА_1 постійно проживає по АДРЕСА_1 , в даній квартирі прописані: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 /а.с. 5/.

Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №16396113 від 24.10.2007, квартира за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності ( НОМЕР_1 , 24.10.2007) на праві спільної часткової власності в частках по 1/4 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 /а.с. 6/.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно Стрийської міської ради від 24.10.2007, власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,5 кв.м., є ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , яка належить їм на праві спільної часткової власності по 1/4 частках /а.с. 7/.

Як вбачається з акту, складеного комісією в складі: голови ОСББ «Коссака 4А» Стельмащук І.О., члена ОСББ «Коссака 4А» ОСОБА_13 , в присутності сусідів: ОСОБА_14 (кв. АДРЕСА_3 ), ОСОБА_8 (кв. АДРЕСА_4 ), зі слів сусідів, на день складання акту, в квартирі АДРЕСА_5 фактично проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 /а.с. 8/.

Відповідно до копії довідки ВК Здомишельської сільської ради про реєстрацію місця проживання особи від 28.10.2019 №1107/02-15, ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 /а.с. 11/.

Як вбачається з копії рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.11.2021, розірвано шлюб, зареєстрований 10.05.2014 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місті Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №119, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 13-14/.

При вирішенні спору, судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно з п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз змісту даної статті дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше одного року та відсутність поважних причин такого не проживання.

Вичерпного переліку таких поважних причин не встановлено, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім членом сім`ї власника житла є одним із способів захисту житлових прав особи.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Так, згідно з частиною другою статті 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають, окрім дружини власника, дітей і батьків також інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом, передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Інших підстав для втрати членом сім`ї власника житла права користування житлом ЦК України не визначає.

У постанові Верховного суду від 20.12.2018 по справі № 501/957/15-ц, провадження № 61-34021св18 зазначено, що під час вирішення питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін відсутності та поважність причин такої відсутності. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначене поняття місця проживання особи. А за ст. 15 цього ж Закону встановлюється відповідальність особи за порушення вимог про необхідність реєстрації місця проживання.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається і право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (постанова ВС від 25.07.2018 року №638/13030/13-ц).

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

В судовому засіданні встановлено, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.10.2007, виданого Стрийською міською радою, на підставі рішення ВК Стрийської міської ради від 19.10.2007, на праві приватної спільної часткової власності по 1/4 частки належить ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 .

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. /…/ Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Як на підставу для задоволення позову позивач покликається на те, що відповідач є колишнім членом її сім`ї і не проживає в квартирі понад рік, шлюб між ними розірвано.

Суд приходить до переконання, що відповідач ОСОБА_3 був членом сім`ї позивача в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України, оскільки перебував з позивачем у шлюбних відносинах та вони разом проживали у квартирі АДРЕСА_2 , вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом. 25.11.2021 шлюб між ними розірвано. Протягом останніх двох років відповідач не проживає у вказаній квартирі, місце його проживання позивачу невідоме. Факт непроживання відповідача у квартирі АДРЕСА_2 стверджується письмовими доказами у справі та показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Суд надає віри показанням допитаних свідків, оскільки такі є логічними, достовірними та чітко підтверджують обставини, викладені позивачем у поданій позовній заяві про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Так, свідки в судовому засідання ствердили, що відповідач у вказаному помешканні не проживає понад 2 роки.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.11.2021, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Слід зазначити, що розірвання шлюбу між сторонами не є безумовною підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом, однак позивачем доведено факт не проживання відповідача у спірному будинку понад встановлені строки, без поважних причин.

У справі № 180/1388/17-ц від 22.05.2019, Верховний Суд вказав, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що такий спосіб захисту як усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням не може бути застосований до осіб, які фактично проживають у житловому приміщенні, оскільки власник нерухомого майна не може бути обмежений у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Також співвласниками квартири АДРЕСА_2 є треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які пітвердили факт не проживання відповідача у вказаній квартирі понад 2 роки та не заперечили щодо задоволення позову, подавши на адресу суду відповідні заяви.

Стаття 321 ЦК України забороняє обмеження прав власника стосовно розпорядження своїм майном. Наявність реєстрації у квартирі особи, що там не мешкає, обмежує власника у розпорядженні майном.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення (негаторний позов).

Вказана правова позиція наведена у Постанові КЦС ВС від 07.07.2021 року у справі №450/2809/18

Також, згідно Постанови КЦС ВС від 14.07.2021 ( № 447/1479/16-ц) Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування залежить від специфіки обставин, про доведення яких йдеться, а сторонам повинна бути надана можливість повідомити будь-які докази, необхідні для успіху скарги.

Таким чином, є всі підстави для визнання відповідача, який є відсутнім понад визначені законом строки, таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

У зв`язку з наведеним, оскільки відповідач за адресою: АДРЕСА_1 не проживає більше року, в будинку відсутні особисті речі відповідача, а позивач змушена сплачувати комунальні послуги, в тому числі й за відповідача, а тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання втратившим права на користування житловим приміщенням відповідача ОСОБА_3 є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 206, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_7 ;

Представник позивача: адвокат Журавльова Любов Юріївна, місцезнаходження: 82400, Львівська область, м. Стрий, вул. майдан Ринок, 41;

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ;

Треті особи: ОСОБА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_7 ;

ОСОБА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_7 ;

ОСОБА_6 , проживає за адресою: 44150, Волинська область, Ратнівський район, с. Здомишель.

Повний текст судового рішення

виготовлено 04.07.2022.

Головуючий суддя В.Л.Бучківська