31.03.2022 Справа № 756/1117/18
Унікальний №756/1117/18
Провадження №2/756/64/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2022 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.

при секретарях: Демченко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України, третя особа ОСОБА_2 , про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання звільнення позивача з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення від 22.12.2017 року № 1049, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтовано тим, що згідно з наказом від 17.08.2016 року № 383-к його було прийнято на посаду водія автотранспортних засобів відділу господарського забезпечення справами Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Наказом директора Фонду соціального страхування ОСОБА_2 № 1049 від 22.12.2017 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади водія автотранспортних засобів відділу господарського забезпечення справами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України 29.12.2017 року, у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпПУ.

Позивач вважає дане звільнення таким, що не відповідає вимогам чинного трудового законодавства. Так, у зв`язку з проведенням реорганізації шляхом злиття Фондів, всіх працівників з 01.08.2017 року відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України переведено до Фонду соціального страхування України.

12.09.2017 року Правлінням Фонду соціального страхування України було прийнято постанову № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», на виконання якої був виданий наказ № 603 «Про зміни в організації виробництва і праці». Представником управління по роботі з персоналом відповідача ОСОБА_3 одночасно всіх працівників Виконавчої дирекції Фонду в усній формі було ознайомлено зі змістом вказаного наказу.

Вважає, що про звільнення належним чином позивач не був попереджений, письмових повідомлень про зміни в організації виробництва і праці він не отримував. Він сумлінно та професійно виконував обов`язки, покладені на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Він персонально не отримував письмового попередження про виключення із штатного розпису посади, яку він займає, та про його звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Таке письмове попередження він повинен був отримати не пізніше, ніж за два місяці до дати звільнення. Крім того, відповідач не запропонував йому іншої роботи в Фонді. Натомість, у той час після 26.10.2017 року так і після 02.01.2018 року відповідач продовжував прийом на роботу працівників за наявними вакансіями.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати його звільнення незаконним, скасувати наказ про звільнення, поновити на займаній посаді, стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу.

В судове засідання представник позивача та позивач не з`явились, позивач подав заяву у якій вказує, що позов підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду повідомлялись належним чином, надали відзив, у якому заперечували проти позову у повному обсязі, просили розглядати справу за їх відсутності.

Третя особа - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду повідомлялись належним чином, надав пояснення, у яких зазначав про необґрунтованість позовних вимог, вказував що у задоволенні позову потрібно відмовити.

Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, встановив наступне.

Наказом від 17.08.2016 року № 383-к позивача прийнято на посаду водія автотранспортних засобів відділу господарського забезпечення справами Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Постановою правління Фонду соціального страхування України від 12 вересня 2017 року № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджена з 01 січня 2018 року гранична чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниці, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду - 188 штатних одиниць.

Директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України листом від 29 вересня 2017 року №2.4-37-671 було доведено до відома голови Професійної спілки працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, що 12 вересня 2017 року правлінням Фонду соціального страхування України видана постанова «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» №47, якою з 01 січня 2018 року затверджена гранична чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниць, а на сьогодні гранична чисельність працівників Фонду складає 7988 штатних одиниць. На виконання вимог статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», попереджено про майбутні можливі зміни у структурі Фонду з 01 січня 2018 року та заплановане скорочення працівників, про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці.

Постановою правління Фонду соціального страхування України №50 від 10 жовтня 2017 року «Про затвердження структури органів Фонду» затверджено структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду згідно з додатком 1 та структуру виконавчої дирекції Фонду згідно з додатком 2, яка вводиться в дію з 01 січня 2018 року. 31 жовтня 2017 року затверджений відповідний штатний розпис, в якому відсутній відділ обліку матеріально-технічної бази Фонду.

Гранична чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду станом на 31 жовтня 2017 року становила 267 штатних одиниць (облікова чисельність становила - 260 осіб), станом на 01 січня 2018 року - 188 штатних одиниць (облікова - 198 осіб).

Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України №603 від 26 жовтня 2017 року «Про зміни в організації виробництва і праці» введено в дію з 01 січня 2018 року у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України зміни в організації виробництва і праці, що тягнуть за собою зміну істотних умов праці, вказаних у постановах правління Фонду соціального страхування України від 12 вересня 2017 року №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», від 10 жовтня 2017 року №50 «Про затвердження структури органів Фонду», від 10 жовтня 2017 року №52 «Про затвердження схеми посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів», від 10 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Положення про умови оплати праці та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України».

Управлінню по роботі з персоналом виконавчої дирекції Фонду доручено до 01 листопада 2017 року провести передбачені чинним законодавством заходи щодо персонального попередження всіх працівників виконавчої дирекції Фонду про зміни в організації виробництва і праці, відповідні зміни істотних умов праці, а також про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням з 01 січня 2018 року чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду під особистий підпис (згідно з додатком).

З додатку до наказу №603 - аркуші ознайомлення працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з наказом «Про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників», встановлено, що в пункті 15.2 - відділ обліку матеріально-технічної бази Фонду, 9 з 10 працівників, серед яких і ОСОБА_1 , ознайомлені 27 жовтня 2017 року під особистий підпис про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників (том 2 а.с. 2).

Наказом директора Фонду соціального страхування ОСОБА_2 № 1049 від 22.12.2017 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади водія автотранспортних засобів відділу господарського забезпечення справами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України 29.12.2017 року, у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частини друга, третя статті 42 КЗпП України визначають обставини, які мають враховуватись в разі вирішенні питання про залишення на роботі працівника при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

При вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, звільнення позивача відбулося відповідно до вимог трудового законодавства, оскільки в установі дійсно мало місце скорочення чисельності штату (що належить до компетенції самої установи) до 188 посад, що відповідає положенням частини першої статті 40 КЗпП України. Під час вивільнення позивача у роботодавця були відсутні вакантні посади, які відповідають професії чи спеціальності позивача, також були відсутні вакансії, які позивач міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, а отже, порушень статті 49-2 КЗпП України не встановлено.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі ст.ст. 40, 42, 43-1, 44, 47, 49-2, 235 КЗпП України, керуючись ст. ст. 12, 19, 76, 80, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України, третя особа ОСОБА_2 , про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Шевчук