Справа № 347/387/22
Провадження № 2/347/284/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі :

головуючої судді: Крилюк М.І.,

секретаря Лазорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Пістинського старостинського округу Косівської міської ради , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - Органу опіки і піклування в особі служби у справах дітей Косівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Пістинського старостинського округу Косівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом.

Ухвалою Косівського районного суду від 16.06.2022 року залучено до участі в цій справі - "Орган опіки і піклування в особі служби у справах дітей Косівської міської ради".

Позивач в справі, ОСОБА_1 свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Відповідачі в справі ОСОБА_2 , яка являється для нього рідною донькою та ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , які являються для нього внуками, є зареєстрованими в його господарстві, однак більше 10 років вони проживають в іншому будинку, який належав братові його дружини ОСОБА_5 , який помер більше п`яти років тому, який знаходиться на цій же вулиці Ровенській, але даний будинок немає номера. В даний час із ним в господарстві проживає дружина, ОСОБА_6 , 1957 р.н. та донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з внучкою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про те, що відповідачі з 2015 року не проживають в його господарстві, свідчить акт обстеження матеріально- побутових умов сім`ї, виданий Пістинським старостинським округом 08.02.2022 року, в якому про це вказується і посвідчується свідками, які підтверджують відсутність відповідачів в його господарстві більше 10 років. Також в будинку в даний час відсутні будь-які особисті речі відповідачів.

А тому, вважає, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право на користування належним йому на праві власності житловим будинком та зняти їх з реєстрації проживання у вказаному будинку. Просить позов задоволити.

Позивач подав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

Відповідачі про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Представник відповідача - Косівської міської ради та представник третьої особи служби у справах дітей Косівської міської ради в судове засідання не д`явились. причина неявки суду невідома.

При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідачі були повідомленими про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 30.06.2022 року про заочний розгляд справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги підставними, доведеними в судовому засіданні та такими, що підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як встановлено в судовому засіданні житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 належать на праві приватної власності позивачу в справі, ОСОБА_1 , що стверджується свідоцтвом на право власності на жилий будинок (а.с.5) виданого виконкомом Косівської районної Ради 13 травня 1989 року на підставі рішення виконкому Косівської районної Ради народних депутатів за № 61 від 12.04.1989 року

У відповідності до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. А згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Проте, як вбачається із матеріалів справи до належного позивачу житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідно до довідки №173 від 08.02.2022 року (а.с.6) виданої Пістинським старостинським округом Косівського району та акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 08.02.2022 року (а.с.7) зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , яка являється донькою позивача в справі та ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , які доводяться позивачу внуками, однак більше 10 років вони проживають в іншому будинку, який належав братові його дружини ОСОБА_5 , який помер більше п`яти років тому, який знаходиться на цій же вулиці Ровенській, але даний будинок немає номера.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 107 ЖК передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Із долученого до матеріалів справи висновку комісії служби у справах дітей Косівської міської ради , затвердженого рішенням №71 від 29.06.2022 року міського голови Косівської міської ради, виконавчий комітет Косівської міської ради, як орган опіки і піклування вважає за недоцільне визнання такою, що втратила право користування житлом та зняття із реєстраційного обліку неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом із тим суд звертає увагу, що у вказаному висновку комісії зазначено, що під час обстеження встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає в АДРЕСА_2 . Мати дитини пояснила, що вона фактично із сім`єю проживає в даному господарстві , але документів на житло у неї немає. Право власності на вказане будинковолодіння не зареєстровано.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, згідно частини другої цієї статті, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства"передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Право користування житловим приміщенням дитини є похідним від права користування житловим приміщенням батьків. З втратою права користуванням житловим приміщенням батьками припиняється і право користування житловим приміщенням їх дітьми.

Беручи до уваги той факт, що ОСОБА_3 , 2008 р.н. не досягла повноліття, за місцем реєстрації не проживає більше 10 років, де була зареєстрована, а також і той факт, що позивачем не створювались перешкоди у користуванні житлом, суд приходить до переконання про законність вимог позивача та достатність підстав для визнання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 2008 р.н. такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 2 статті 18 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно ч. 1 ст. 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Залишаючи за неповнолітньою право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , визнаючи її матір ОСОБА_2 такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням, суд припустить порушення принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, яким передбачено, що дитина не може бути розлучена з матір`ю, батьком крім випадкових обставин.

Окрім того, обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частини 4 статті 29 ЦК.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від її волі, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд вважає, що відповідачів в справі слід визнати такими, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться по АДРЕСА_2 та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

На підставі ст. ст. 71- 72, 107 Житлового Кодексу України, ст.ст. 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України та керуючись ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І.Крилюк