Номер провадження: 22-ц/813/7351/22
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 1527/10549/12

Номер провадження: 22-ц/813/7351/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- заявник (боржник) ОСОБА_1 ,

- заінтересовані особи 1) ОСОБА_2 (стягувач), 2) Перший Суворовський відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб ОСОБА_2 , Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою адвоката Глущенка Ростислава Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси постановлену у складі судді Кисельова В.К. 09 червня 2022 року, про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з вищезазначеною заявою, в якій просить визнати виконавчий лист №1527/10549/12, виданий 14 листопада 2012 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі ј частини від усіх видів щомісячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.07.2012 року та до його повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що не підлягає виконанню починаючи з 24 вересня 2015 року, тобто з дати укладення Договору про сплату аліментів на дитину, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю., запис в реєстрі №611.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08.10.2012 року по справі №1527/10549/12 стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини від усіх видів щомісячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.07.2012 року та до його повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, стягнуто з Заявника на користь Стягувача на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів щомісячного доходу Заявника щомісячно з 06 липня 2012 року до досягнення неповнолітнім сином трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На виконання даного рішення Суворовським районним судом м. Одеси 14 листопада 2012 року було видано виконавчий лист № 1527/10549/12.

07 листопада 2016 року, за заявою Стягувача, за вказаним виконавчим листом Державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Загризла В.П. (з 2017 року справа була передана в Перший Суворовський ВДВС м. Одеси) було відкрито виконавче провадження, про що було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№ 52823081.

13 березня 2019 року Стягувачем було подано Заяву про повернення виконавчого документа Стягувану (в порядку п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»), у зв`язку з тим, що з 24 вересня 2015 року боржник сплачує аліменти не за рішенням суду, а за укладеним між сторонами договором про сплату аліментів, який був посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Гончаровою С.Ю., реєстр 611.

На підставі даної заяви 19 березня 2019 року державним виконавцем було винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП«№ 52823081 (підстава ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Проте, 03 серпня 2021 року Стягувачем в Перший Суворовський ВДВС м. Одеси повторно було подано на виконання вказаний виконавчий лист разом із Заявою про примусове виконання рішення суду.

04 серпня 2021 року на підставі Заяви Стягувача від 03 серпня 2021 року старшим державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савченко Світланою Володимирівною винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66375951.

На момент подання даної заяви виконавче провадження № 66375951 на підставі виконавчого листа № 1527/10549/12 від 14.11.2012 року відкрите.

З огляду на зазначене та на те, що у Заявника існувала матеріальна можливість, 24 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений Договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Гончаровою С.Ю., запис в реєстрі № 611.

Відповідно до п. 2. Договору, у зв`язку з тим, що син ОСОБА_3 буде постійно проживати разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 ОСОБА_5 добровільно зобов`язався сплачувати аліменти на його утримання в розмірі 20 491,50 грн, що є еквівалентом - 950 доларів США, згідно курсу НБУ 2157,5129 гривень до 100 доларів США, встановленому на 24.09.2015 року, але не менше ніж 20 000 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття, або досягнення ним 23 (двадцяти трьох) років у випадку продовження його навчання.

Таким чином, розмір аліментів, встановлений рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08.10.2012 року по справі № 1527/10549/12, було збільшено у 2015 року батьками ОСОБА_3 шляхом укладання відповідного договору.

Відповідно до умов вказаного Договору не вбачалось, що аліменти визначені сторонами даного Договору будуть сплачуватись понад розмір аліментів, встановлений рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2012 року у розмірі ј частини від усіх видів щомісячного заробітку. Вказаний Договір з 24 вересня 2015 року змінив розмір і призначення сплати аліментів, тобто вже не за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2012 року, а за Договором.

21 листопада 2018 року Суворовським районним судом м. Одеси по справі № 523/16301/17 за позовом Заявника до Стягувача про розірвання вищенаведеного Договору про сплату аліментів та за зустрічним позовом Стягувача до Заявника про стягнення заборгованості по виплаті аліментів за період з 24 вересня 2015 року до квітня 2018 року по цьому ж Договору було винесено Рішення про задоволення зустрічного позову про стягнення з Заявника заборгованості по виплаті аліментів за період з 24 вересня 2015 року до березня 2018 року по Договору про сплату аліментів та стягнення пені. Постановою Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року рішення Суворовського районного суду по справі № 523/16301/17 від 21 листопада 2018 року було змінено в частині стягнення пені, а саме - в стягненні пені за спірний період по Договору відмовлено.

17 січня 2020 року Суворовським районним судом м. Одеси по справі № 523/16301 /17 був виданий виконавчий лист про стягнення з Заявника заборгованості по аліментам за Договором в розмірі - 410 580 грн. 38 коп. (за період з 24 вересня 2015 року по березень 2018 року).

28 січня 2020 року за заявою Стягувача про примусове виконання старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління МЮУ Яцина О.С. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 523/16301/17 від 17 січня 2020 року про що було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61047513.

Виконавчі дії по даному виконавчому провадженні проводяться і на момент подачі даної Заяви, стягуються кошти в рахунок погашення заборгованості на підставі Договору за період з 24 вересня 2015 року по березень 2018 року.

30 листопада 2020 року Суворовським районним судом по справі № 523/6709/20 за позовом Стягувача до Заявника про стягнення заборгованості по аліментам та пені (за період з 11.03.2018 року по 10.04.2020 року) було винесено Рішення, яким позовні вимоги Стягувача задоволені. Стягнуто із Заявника на користь Стягувача заборгованість по сплаті аліментів за період з 11 березня 2018 року по 10 квітня 2020 року на утримання неповнолітнього сина в розмірі основного боргу - 460 264 грн. 40 коп. та пені в розмірі - 140 249 грн. 80 коп..

З 10 червня 2021 року на виконанні Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться виконавчий лист № 523/6709/20, АСВП № 65661270 про стягнення з Заявника на користь Стягувача заборгованості по сплаті аліментів за період з 11 березня 2018 року по 10 квітня 2020 року на утримання неповнолітнього сина Заявника в розмірі основного боргу - 460 264 грн. 40 коп. та пені в розмірі - 140 249 грн. 80 коп. за заявою Стягувана про примусове виконання.

Виконавчі дії по даному виконавчому провадженні проводяться і на момент подачі даної Заяви, стягуються кошти в рахунок погашення заборгованості на підставі Договору за період з 11 березня 2018 року по 10 квітня 2020 року.

Отже, на момент подання даної заяви із Заявника стягуються аліменти за 3 рішеннями суду.

У зв`язку з тим, що до укладення Договору про сплату аліментів від 24 вересня 2015 року аліменти стягувались за рішенням Суворовського районного суду від 08.10.2012 року по справі № 1527/10549/12, а саме в розмірі ј частини від усіх видів щомісячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.07.2012 року та до його повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 , то починаючи з укладення Договору аліменти стягуються із Заявника вже за виконавчими листами № 523/16301/17 та № 523/6709/20.

Так як нарахування аліментів за Рішенням Суворовського районного суду від 08.10.2012 року по справі № 1527/10549/12 з укладенням Договору не припинилось в Заявника виникло подвійне нарахування аліментів - і за Договором і за Рішенням суду по справі№1527/10549/12

Відповідно до спірного виконавчого листа № 1527/10549/12, виданого 14 листопада 2012 року Суворовським районним судом м. Одеси, заявник зобов`язаний сплачувати на користь Стягувача на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі ј частини від усіх видів щомісячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.07.2012 року та до його повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так як Заявник та Стягувач за спільним бажанням відповідно до Договору про аліменти від 24 вересня 2015 року змінили розмір оплати аліментів, а виконавчими листами № 523/16301/17 та № 523/6709/20 вже стягуються аліменти за період з 24 вересня 2015 року по квітень 2020 року, то слід розрахувати обсяг зобов`язань за виконавчим листом № 1527/10549/12 за період з липня 2012 року по вересень 2015 року.

Фактично Заявником за період з липня 2012 по грудень 2012 року сплачено - 2300 грн. 50 коп., що підтверджується Довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 076843 від 24 листопада 2016 року.

За 2013 р. боржник був повинен сплатити суму у розмірі 8 879 грн. 25 коп., а фактично було сплачено - 9 901 грн. 00 коп., що підтверджується Довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» №076843 від 24 листопада 2016 року.

За 2014 рік заявник був зобов`язаний сплатити - 9 420 грн. 75 коп., а фактично сплачено - 69 300 грн. 00 коп., що підтверджується Довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 076843 від 24 листопада 2016 року.

За період з 01 січня по 24 вересня 2015 року заявник був зобов`язаний сплатити - 7 113 грн. 35 коп., а фактично сплачено - 78 400 грн. 00 коп., що підтверджується Довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 076843 від 24 листопада 2016 року.

Отже, за період з 06 липня 2012 року по 24 вересня 2015 року на виконання виконавчого листа № 1527/10549/12 від 14 листопада 2012 року Заявник був зобов`язаний сплатити аліменти в розмірі - 29 495 грн. 96 коп.. Фактично було сплачено за даний період аліментів на суму - 157 601 грн. 00 коп.

Таким чином, заборгованість за виконавчим листом № 1527/10549/12 за період з липня 2012 року до вересня 2015 року сплачена. Отже, Позивач свої зобов`язання за даним виконавчим листом виконав в повному обсязі (а. с. 2 10).

2.2 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2022 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішенням суду були стягнуті аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі ј частини від усіх видів щомісячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.07.2012 року та до його повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, строк виконання рішення суду та відповідно дії виконавчого листа не сплинув.

Зі змісту договору, який був укладений 24 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю., запис в реєстрі № 611, не вбачається, що сторони погодили розмір аліментів незалежно від розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду. Само по собі укладення договору не скасовує дію рішення суду, тому платник аліментів в даному випадку зв`язаний як рішенням суду, так і договірними зобов`язаннями.

Тобто, стягувач аліментів в інтересах дитини, формально не обмежена, як у праві здійснювати примусове стягнення аліментів за рішенням суду, так і у праві звернутися до державного виконавця для примусового виконання договору, який будучи посвідченим нотаріально, має силу виконавчого документу і є підставою для стягнення державним виконавцем коштів на утримання дитини в безспірному порядку.

На час розгляду справи відсутнє судове рішення по припинення стягнення аліментів, відповідно до положень ст. ст. 188, 190 СК України (а. с. 141 143).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Глущенко Р.І., діючий від імені ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2022 року про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалу постановлено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що у зв`язку із оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, апелянт зобов`язаний сплачувати аліменти як за рішенням суду, так і за договором, що суперечить вимогам чинного законодавства.

На думку апелянта, уклавши договір про сплату аліментів, сторони змінили зобов`язання зі сплати аліментів в частині розміру, встановленого рішенням суду, на розмір, який було погоджено в договорі. Тобто, структура правовідносин, що виникли на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08.10.2012 року по справі №1527/10549/12 є тотожними структурі правовідносин, описаних у договорі про сплату аліментів, окрім однієї складової змісту цих правовідносин - розміру аліментів. Відтак, апелянт вважає, що це одні й ті самі правовідносини, що виникли між тими самими суб`єктами та мають один й той самий об`єкт, а укладання договору про сплату аліментів це був спосіб у добровільному порядку змінити складову частину змісту правовідносин, а саме - розмір аліментів (а. с. 153 154).

2.6 Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді

ОСОБА_2 , Перший Суворовський відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.06.2022 року апеляційну скаргу адвоката Глущенка Ростислава Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2022 року було залишено без руху (а. с. 159 159).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.07.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Глущенка Ростислава Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2022 року (а. с. 164 164 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.07.2022 року призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду з повідомленням (викликом) учасників справи (а. с. 169).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів вважає, що вищезазначена апеляційна скарга адвоката Глущенка Ростислава Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08.10.2012 року по справі №1527/10549/12 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини від усіх видів щомісячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.07.2012 року та до його повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, стягнуто із Заявника на користь Стягувача на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів щомісячного доходу Заявника щомісячно з 06 липня 2012 року до досягнення неповнолітнім сином трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На виконання даного рішення Суворовським районним судом м. Одеси 14 листопада 2012 року було видано виконавчий лист № 1527/10549/12.

07 листопада 2016 року за заявою Стягувача за Виконавчим листом Державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Загризла В.П. (з 2017 року справа була передана в Перший Суворовський ВДВС м. Одеси) було відкрито виконавче провадження, про що було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№ 52823081.

24 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений Договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю., запис в реєстрі № 611.

Відповідно до п. 2. Договору, у зв`язку з тим, що син - ОСОБА_3 буде постійно проживати разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_4 ОСОБА_5 добровільно зобов`язується сплачувати аліменти на його утримання в розмірі 20 491,50 грн., що є еквівалентом 950 доларів США, згідно курсу НБУ 2157,5129 гривень до 100 доларів США, встановленому на 24.09.2015 року, але не менше ніж 20 000 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття, або досягнення ним 23 (двадцяти трьох) років у випадку продовження його навчання.

13 березня 2019 року Стягувачем було подано Заяву про повернення виконавчого документа Стягувану (в пор. п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

На підставі даної заяви 19 березня 2019 року державним виконавцем було винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП«№ 52823081 (підстава ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Проте, 03 серпня 2021 року Стягувачем в Перший Суворовський ВДВС м. Одеси повторно було подано на виконання вказаний виконавчий лист разом із заявою про примусове виконання рішення суду.

04 серпня 2021 року на підставі Заяви Стягувача від 03 серпня 2021 року старшим державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савченко Світланою Володимирівною було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66375951.

На момент подання даної заяви виконавче провадження № 66375951 на підставі виконавчого листа № 1527/10549/12 від 14.11.2012 року відкрите.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права. Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Згідно з частин 1, 2 статті 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України (аналогічна норма містилася в частині четвертій статті 369 ЦПК України, 2004 року), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зі змісту договору, який був укладений 24 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Гончаровою С.Ю., запис в реєстрі № 611, вбачається, що сторони погодили розмір аліментів незалежно від розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду. Само по собі укладення договору не скасовує дію рішення суду, платник аліментів в даному випадку зв`язаний як рішенням суду, так і договірними зобов`язаннями.

Тобто, стягувач аліментів в інтересах дитини, формально не обмежена, як у праві здійснювати примусове стягнення аліментів за рішенням суду, так і у праві звернутися до державного виконавця для примусового виконання договору, який будучи посвідченим нотаріально, має силу виконавчого документу і є підставою для стягнення державним виконавцем коштів на утримання дитини в безспірному порядку.

Вбачаючи вищевикладене апеляційний суд приходить до висновку про відсутність порушень прав боржника на захист від подвійного стягнення.

Інших встановлених частиною другою статті 432 ЦПК України підстав щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню апеляційним судом матеріалам справи не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не мають наслідком скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм матеріального права.

3.4 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Глущенка Ростислава Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є справедливою, законною та обґрунтованою. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Глущенка Ростислава Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_1 , відсутні.

3.5 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Глущенка Ростислава Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2022 року про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе