Справа № 462/4639/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.

за участю секретаря судових засідань Ясниської В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення не нарахованої та не виплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь недораховану та невиплачену заробітну плату у сумі 107 550,67 грн. та компенсацію за несвоєчасну виплачену заробітну плату за період з січня 2008 року по серпень 2018 року в сумі 106 287,58 грн. Заявлені нею позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 01.10.1998 року по 08.08.2018 року перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Львівський державний завод «ЛОРТА», зокрема з 01.10.1998 року працювала старшим оператором ЕОМ відділу 550, з 25.12.2009 року старшим оператором ЕОМ центральної бухгалтерії з погодинною оплатою праці та 08.08.2018 року у відповідності до наказу № 410-к від 07.08.2018 року звільнена з ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідач протягом 2008-2018 рр. Порушував її право на заробітну плату встановивши їй посадовий оклад, який був значно нижчим, ніж гарантований Галузевою угодою. Державне підприємство «ЛДЗ «ЛОРТА» створено відповідно до наказу Міністерства промислової політики України від 29.07.1998 року № 261 і входить до переліку об`єктів державної власності, що не підлягає приватизації. Оскільки ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» державне оборонне підприємство, то на нього поширюється дія Галузевої угоди, зокрема на 2008-2009 роки між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств машинобудівної та металообробної галузей «Металіндустрія-Україна» та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України, що об`єдналися для ведення колективних переговорів. Відповідно до положень Галузевої угоди мінімальний посадовий оклад старшого оператора ЕОМ з січня 2008 року по вересень 2016 року мав розраховуватись наступним чином: мінімальна заробітна плата х 1.25 (співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки) ч 1.35 (мінмальний посадовий оклад техніка без категорії, що дорівнює місячній тарифній ставці робіника третього розряду третьої сітки згідно з Додатком № 1 до Галузевої угоди) х 1,37 (мінімальний коефіцієнт міжпосадового співвідношення посадового окладу старшого оператора ЕОМ до посадового окладу техніка згідно з Додатком № 2 до Галузевої угоди та Колективного договору відповідача). З вересня 2016 року на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» діє Міжгалузева угода у сферах машинобудування, металообробки, електротехніки, радіоелектроніки, приладобудування, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості України на 2016-2020 рр. У відповідності до положень Міжгалузевої угоди посадовий оклад старшого оператора ЕОМ з вересня 2016 року по 01 вересня 2017 року мав бути розрахований натсупним чином: мінімальна заробітна плата х 1.5 (співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки) х 1.35 (мінмальний посадовий оклад техніка без категорії, що дорівнює місячній тарифній ставці робітника третього розряду третьої сітки згідно з Додатком № 1 до Галузевої угоди) х 1.37 (мінімальний коефіцієнт міжпосадового співвідношення посадового окладу старшого оператора ЕОМ до посадового окладу техніка згідно з Додатком № 2 до Галузевої угоди та Колективного договору). З 01.09.2017 року її перевели на посаду оператора ЕОМ та ОМ 4-ого розряду центральної бухгалтерії з погодинною праці. Оскільки ця професія відноситься до групи професій робітників допоміжного виробництва мінімальний посадовий оклад оператора ЕОМ та ОМ 4-ого розряду з 01 вересня 2017 року по 07 серпня 2018 року відповідно до положень угоди мав розраховуватись наступним чином: мінімальна заробітна плата х 1.5 (співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки) х 1.35 (мінмальний посадовий оклад техніка без категорії, що дорівнює місячній тарифній ставці робітника третього розряду третьої сітки згідно з Додатком № 1 до Галузевої угоди) х 1.37 (мінімальний коефіцієнт міжпосадового співвідношення посадового окладу старшого оператора ЕОМ та ОМ 4-ого розряду до посадового окладу техніка згідно з Додатком № 1 до Галузевої угоди та Колективного договору). Із врахуванням наведеного відповідачем недонараховано та не виплачено заробітну плату за період 2008-2018 рр. у розмірі 107 550,67 грн. При цьому, враховуючи, що з вини відповідача не була нарахована належна заробітна плата відповідач повинен відшкодувати компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням терміну виплати грошових коштів, розмір якої становить 106 287,58 грн. Просить позов задоволити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 08.07.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

11.08.2021 року, у визначений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, представником ДП ЛДЗ «ЛОРТА» подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому заперечив заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги в чатині проведеного розрахунку заборгованості, зокрема вказує на безпідставність застосування позивачем при розрахунку у період з січня 2010 року коефіцієнта співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника 1.25 відповідно до умов Галузевої угоди на 2008-2009 рр. замість вірного 1.1, як це передбачено умовами Галузевої угоди на 2010-2011 рр., яка діяла на підприємстві з січня 2010 року, оскільки заробітна плата позивача хоч і була меншою згідно встановлених норм Галузевими угодами, проте була більшою за державні норми та гарантії. Окрім того, звертає увагу на те, що згідно постанови КМУ від 29.12.2010 року «Про утворення Державного концерну «Укроборонпром» утворено Концерн, до складу якого включено і ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» та з 17.11.2011 року підприємство передано від Міністерства промислової політики до ДК «Укроборонпром», відтак, враховуючи, що Державний концерн «Укроборонпром» не підписував Міжгалузеву угоду на 2016-2020 роки, тому не перебуває у сфері її дії та її норми не поширюються на відповідача. Просив про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

17.08.2022 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій вказує, що підписантами Міжгалузевої угоди на 2016-2020 рр. є профспілкова сторона спільний представницький орган всеукраїнських репрезантивних профспілок машинобудівного і оборонно-промислового комплексів України в особі профспілок в тому числі і працівників радіоелектроніки та машинобудування та Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, Фонд державного майна України. 25.05.2016 року на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» між роботодавцем в особі директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» та найманими працівниками ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» в особі первинної профспілкової організації було укладено Колективний договір на 2016-2020 рр. Відповідно до п. 3.1.1 Колективного договору конкретні розміри тарифних ставок (посадових) окладів установлюються штатним розписом, виходячи із міжкваліфікаційних співвідношень для для встановлення рівня тарифних ставок робітникам згідно з Додатком № 1 до Галузевої угоди між Міністерством промислової політики та профпілкою робітників радіоелектроніки та машинобудування України, тобто сторони самі для себе визначили та погодились, що на них поширюються Галузеві угоди, укладені Міністерством промислової політики та профспілкою робітників радіоелектроніки та машинобудування України. Після реорганізації Міністерства промислової політики шляхом приєднання до Міністерства економічного розвитку і торгівлі, останнє виступає правонаступником Міністерства промислової політики, яке було стороною угод, відтак Міжгалузева угода поширює свою дію на відповідача, а законодавством не визначено обов`язкової умови дії Міжгалузевої угоди шляхом її підписання кожним окремим підприємством чи засновником такого підприємства.

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України є центральним органом виконавчої влади, який має повноваження на ведення колективних переговорів на галузевому рівні. ДК «Укроборонпром» має повноваження для реалізації норм Міжгалузевої угоди на підприємствах, які включені до складу ДК «Укроборонпром» і акціонерних товариств, пакети акцій яких належать державі та передані в установленому порядку в управління ДК «Укроборонпром». Отже, ДК «Укроборонпромп» не має повноважень на укладання Міжгалузевої угоди, тому і не підписував її.

Стосовно Галузевої угоди на 2010-2011 рр., укладеної між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України та профспілки автомобільного та сількогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України України, що об`єднались для ведення колективних переговорів, то відповідач неправомірно у своїх розрахунках посилається на коефіцієнт співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки у розмірі 1.1., оскільки визначення у розмірі посадового окладу коефіцієнту у розмірі 1,1, замість передбаченого Галузевою угодою на 2008-2009 рр. та наступною Міжгалузевою угодою в розмірі 1,5 значно погіршує її становище як працівника. Хоча п. 5.1.7 Галузевої угоди на 2010-2011 рр. передбачено, що норми колективного договору щодо рівня оплати праці не повинні бути нижчими від раніше прийнятих на підприємстві, а чинним законодавством забороняється включати до трудових умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами. Отже, з 2010 року по вересень 2016 року коефіцієнт співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менше як 1 до 1.5. Тобто, до того часу, поки не буде ухвалено закону, яким буде встановлено реальний прожитковий мінімум, у розрахунках посадового окладу відповідно до Міжгалузевої угоду, застосовується мінімальна заробітна плата. Враховуючи, що Верховною Радовою України так і не було ухвалено Закону, яким було б встановлено реальний чи фактичний прожитковий мінімум, тому відповідно до 5.1.1. Міжгалузевої угоди посадові оклади розраховуються на основі мінімальної заробітної плати. Наполягає на правильності проведеного нею розрахунку заборгованості за період з 2010 року із врахуванням коефіцієнту 1.25.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 21.09.2021 року розгляд справи вирішено продовжувати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Крім того, 27.04.2022 року та 20.06.2022 року представником відповідача адвокатом Талалаєвою О. Ю. подано до суду додаткові пояснення, в яких наголошує на неправильному застосуванні позивачем коефіцієнтів при розрахунку заборгованості по заробітній платі. Вказує, що з 2008 року на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» діяла Галузева угода 2008-2009 роки, яка була укладена між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України, Всеукраїнським об`єднання обласних організацій роботодавців підприємств машинобудівної та металообробної галузей «Металіндустрія - Україна» та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей машинобудування та металообробки, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України, що об`єдналися для ведення колективних переговорів та відповідно до умов вказаної Галузевої угоди в цей період (до підписання наступної Галузевої угоди) для розрахунку посадового окладу Позивачу має застосовуватися коефіцієнт 1,25. Однак, з 2010 року на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» почала діяти Галузева Угода на 2010-2011 року між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України, що об`єдналися для ведення колективних переговорів.

У п. 5.1.1. Галузевої угоди на 2010-2011 роки встановлено, співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менш як 1 до 1,1.

Пунктом 5.1.7. Угоди встановлено, що відповідно до законодавства підприємства самостійно розробляють форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством та угодою і встановлюють їх у колективних договорах.

При встановленні тарифних ставок (посадових окладів), доплат і надбавок, премій і винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, забезпечити середній рівень заробітної плати, вище двох прожиткових мінімумів щодо забезпечення рівня заробітної плати, не нижче визначеного законодавством розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також забезпечувати зростання фонду оплати праці на підприємствах відповідно до росту обсягів виробництва (в порівняльних цінах) та темпів зростання продуктивності праці.

З урахуванням наведеного, вказує на помилковість розрахунку позивача, в якому остання наводить лише коефіцієнт 1.25, і здійснює його застосування протягом усього періоду з 2008 по 2016 рік, хоча це не є юридично обґрунтовано, крім того, звертає увагу на те, що також коефіцієнт 1,37, який застосовує позивач, відсутній в додатку № 2 до Галузевих угод, а вірний коефіцієнт який відповідає займаній Позивачем посади на підприємстві 1,36.

До додаткових пояснень представником відповідача долучено контррозрахунок у справі, згідно якого різниця між фактично нарахованою заробітною платою Позивача та тою, яка нараховувалась згідно Галузевих угод з 2008 року по 2016 рік може становити 39166,19 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України.

Щодо непоширення Міжгалузевої угоди 2016-2020 рр. на діяльність відповідача представником доповнено, що таке підтверджується також і відповіддю Мінекономіки від 10.12.2021 року, згідно якого ДП ЛДЗ «ЛОРТА» передано зі сфери управління Мінпромполітики в управління Концерну підприємств, відтак підписана Міністерством економічного розвитку і торгівлі України Міжгалузева угода 2016-2020 рр. не може поширювати свою дію ні на діяльність ДК «Укроборонпром», ні на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА».

В судове засідання 20.06.2022 року сторони не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, при цьому позивачем та представником відповідача подано до суду письмові заяви, в яких просили розгляд справи проводити за їх відсутності, крім того скористались наданими їм правом подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив.

Відтак, із врахуванням норм ч. 3 ст. 211 та ч. 1 статті 223 ЦПК України, згідно яких учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили усі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів та неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд прийшов до висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності сторін.

Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, оглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про оплату праці» основною заробітною платою є винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Згідно ст. 96 КЗпП України і ст.6 ЗУ «Про оплату праці» основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики).

Згідно ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно абз. 4 ч.1 ст.5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється, зокрема, на підставі галузевих (міжгалузевих), територіальних угод.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про оплату праці» договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Судом встановлено, що позивач з 01.10.1998 року по 08.08.2018 року перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Львівський державний завод «ЛОРТА». Так, з 01.10.1998 року працювала старшим оператором ЕОМ відділу 550, відповідно донаказу № 377-к від 25.12.2009 року переведена на посаду старшого оператора електронно-обчислювальних та обчислювальних машин центральної бухгалтерії, з 01.09.2017 року згідно наказу № 459-кпереведена оператором електронно-лбчислювальних та обчислювальних машин 4 розряду центральної бухгалтерії з погодинною оплатою праці та 08.08.2018 року відповідно до наказу № 410-к звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Судом також встановлено, що ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» є державним оборонним підприємством, а тому на нього поширювалась дія Галузевої угоди на 2008-2009 роки між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств машинобудівної та металообробної галузей «Металіндустрія-Україна» та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України, що об`єдналися для ведення колективних переговорів.

Відповідно до 5.1.1. Галузевої угоди, сторони домовилися: установити на підприємствах мінімальні коефіцієнти співвідношень місячних тарифних ставок робітників першого розряду з нормальними умовами праці до законодавчо визначеного розміру мінімальної заробітної плати згідно з Додатком №1. Зберігати співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менш як 1 до 1,25.

Згідно п. 5.1.2. Галузевої угоди установлено мінімальний посадовий оклад техніка без категорії на рівні місячної тарифної ставки робітника третього розряду третьої сітки відповідних галузей.

Відповідно до п. 5.1.3. Галузевої угоди установлено мінімальні коефіцієнти міжпосадових співвідношень місячних посадових окладів керівників, професіоналів і фахівців підприємств до посадового окладу техніка згідно з Додатком № 2 до Угоди.

У 2010 році між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України, що об`єдналися для ведення колективних переговорів, укладено нову Галузеву Угоду на 2010 2011 роки.

Пунктом 2.4.1. Галузевої угоди визначено, що така укладається на 2010 та 2011 роки, набуває чинності з 01 січня 2010 року і діє до укладення нової угоди.

У п. 5.1.1. Галузевої угоди на 2010-2011 роки встановлено, співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менш як 1 до 1,1.

Позивач, звертаючись до суду із позовом про стягнення із відповідача не нарахованої та не виплаченої заробітної плати, здійснює розрахунок заборгованості за період з січня 2008 року по вересень 2016 року виходячи із положень Галузевої угоди на 2008-2009 рр. щодо застосування мінімальної заробітної плати та коефіцієнту 1.25 у розрахунках посадового окладу, обгрунтовуючи свою позицію тим, що визначення у розмірі посадового окладу коефіцієнту у розмірі 1.1, та наступною Міжгалузевою угодою в розмірі 1,5, замість передбаченого Галузевою угодою на 2008-2009 рр. коефіцієнту 1.25, значно погіршує її становище як працівника. Вказує, що п. 5.1.7 Галузевої угоди на 2010-2011 рр. визначено, що норми колективного договору щодо рівня оплати праці не повинні бути нижчими від раніше прийнятих на підприємстві, а чинним законодавством забороняється включати до трудових умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами.

Разом з тим, судом критично оцінюються наведене твердження позивача виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у 2010 році укладено нову Галузеву Угоду на 2010 2011 роки, одним із підписантів якої була профспілка працівників, зокрема, оборонної промисловості.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх субєктів, що перебувають у сфері дії сторін, які її підписали.

Тобто, із прийняттям нової Галузевої угоди у 2010 році, попередня втратила свою чинність для ДП ЛДЗ «ЛОРТА», а норми нової Галузевої угоди є обов`язковими до виконання.

Частина 3 статті 8 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначає, що Галузева (міжгалузева) угода не може погіршувати становище працівників порівняно з генеральною угодою.

Відповідно до пункту 2.8 Генеральної Угоди між Кабінетом Міністрів України, Всеукраїнськими об`єднаннями організацій роботодавців та всеукраїнськими профспілками і профоб`єднаннями на 2008 - 2009 роки, на період до запровадження розміру мінімальної заробітної плати на рівні прожиткового мінімуму для працездатної особи до 1 січня 2009 року установлено мінімальну тарифну ставку робітника 1-го розряду у виробничій сфері (за винятком бюджетних установ) у розмірі 120 відсотків мінімальної заробітної плати. Визначено передбачити у Законі України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» встановлення розміру мінімальної заробітної плати на рівні прожиткового мінімуму для працездатної особи з 1 січня 2009 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення мінімальної заробітної плати на рівні прожиткового мінімуму для працездатних осіб». Після запровадження мінімальної заробітної плати в розмірі прожиткового мінімуму на працездатну особу мінімальний розмір тарифної ставки робітника 1 розряду (за винятком бюджетних установ) встановлювати вище за вартісну величину прожиткового мінімуму для працездатної особи, а конкретний розмір визначати у галузевих угодах з урахуванням мінімальних галузевих стандартів оплати праці працівників, умові праці, потреб працівника та витрат на утримання непрацездатних членів його сім`ї.

09 листопада 2009 року між Кабінетом Міністрів України, Всеукраїнськими об`єднаннями організацій роботодавців та всеукраїнськими профспілками і профоб`єднаннями укладено Генеральну Угоду про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні на 2010 -2012 роки.

Пунктом 2.2. цієї Генеральної Угоди передбачено, що розмір заробітної плати некваліфікованого працівника небюджетної сфери за повністю виконану норму часу в нормальних умовах праці повинен перевищувати фактичний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розрахований спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі праці та соціальної політики за попередній місяць відповідно до законодавства. Конкретний розмір мінімальних ставок (окладів) заробітної плати, міжпосадові, міжрозрядні співвідношення встановлюються в галузевих угодах і колективних договорах.

Крім того, до уваги приймається і той факт, що при формуванні тарифної ставки робітника першого розряду стаття 6 Закону України «Про оплату праці» передбачала, що така встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати.

Однак, Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинність з 01 січня 2017 року, стаття 6 Закону України «Про оплату праці» була викладена в новій редакції, де передбачено, що схема посадового окладу (тарифна ставка) працівників установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету встановлюється у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Виходячи з наведеного, а також беручи до уваги, що в Галузевій угоді на 2008-2009 рр., погодженій та підписаній також і профспілковою стороною, спірний коефіцієнт був вищим за наведений в Генеральній угоді на ці роки, а Генеральна угода на 2010-2011 роки не передбачала цього коефіцієнта, а надала можливість визначити його в угодах нижчого рівня, що і було зроблено в Галузевій угоді на 2010-2011 рр., відтак остання не погіршує умови праці (оплати праці) позивача, у порівняння з Генеральною угодою, та підлягає застосуванню, починаючи з 2010 року і по час звільнення позивача, із врахуванням відсутності правових підстав для застосування при розрахунку заробітної плати останньої з 2016 року положень Міжгалузевої угоди на 2016-2020 рр.

Так, згідно розрахунку заборгованості заробітної плати за період з жовтня 2016 року по серпень 2018 року представленого позивачем, при розрахунку розміру посадового окладу застосовується коефіцієнт 1.5 із покликанням на положення Міжгалузевої угоди, оскільки з вересня 2016 року на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» діяла Міжгалузева угода у сферах машинобудування, металообробки, електротехніки, радіоелектроніки, приладобудування, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості України на 2016-2020 рр., а відповідачем, всупереч нормам даної Міжгалузевої угоди, нараховувалась занижений розмір заробітної плати.

Дослідивши зібрані в ході судового розгляду справи докази та оцінивши їх у своїй сукупності, вирішуючи питання поширення дії Міжгалузевої угоди на 2016-2020 рр. суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до пункту 1.1. Міжгалузевої угоди (2016-2020) її укладено відповідно до законів України Про колективні договори і угоди, Про соціальний діалог в Україні, положень Генеральної Угоди та інших нормативно-правових актів між сторонами соціального діалогу на галузевому рівні (далі Сторони), а саме: Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, Фондом державного майна України (далі Сторона органів виконавчої влади) та Спільним представницьким органом всеукраїнських репрезентативних Профспілок машинобудівного і оборонно-промислового комплексів України (СПО МОК України) в особі Профспілок: працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування; працівників енергетики та електротехнічної промисловості; працівників космічного та загального машинобудування; працівників лісових галузей; машинобудівників та приладобудівників; працівників машинобудування та металообробки; працівників радіоелектроніки та машинобудування; працівників суднобудування; працівників текстильної та легкої промисловості (далі Сторона профспілки, профспілки).

Згідно з підпунктом 2.6.2. пункту 2.6 Угоди, положення, норми і умови Угоди діють, як мінімальні гарантії, безпосередньо і є обов`язковими для застосування у колективних договорах всіх підприємств, установ, організацій, які перебувають у сфері дії Сторін, що підписали Угоду, (далі Підприємства).

У сфері дії Сторони органів виконавчої влади знаходяться: державні підприємства, установи, організації що належать до сфери управління Сторони;

суб`єкти господарювання, щодо яких Сторона здійснює повноваження з управління корпоративними правами держави.

У сфері дії профспілкової Сторони знаходяться Підприємства і акціонерні товариства де діють організації Профспілок, що підписали Угоду.

Дія Угоди поширюється також на нові Підприємства, які увійдуть до сфери дії Сторін.

Положення, норми і умови Угоди застосовуються, як мінімальні гарантії, при розробці і укладанні колективних договорів на всіх підприємствах машинобудування, металообробки, електротехніки, радіоелектроніки, приладобудування, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості України, незалежно від їх форми власності, організаційно-правових форм господарювання де діють організації Профспілок, що підписали Угоду.

Поруч з цим, постановою Кабінету Міністрів України № 1221 від 29.12.2010 року «Про утворення Державного концерну «Укроборонпром» з метою підвищення ефективності функціонування державних підприємств, які провадять господарську діяльність у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової і спеціальної техніки та боєприпасів і беруть участь у військово-технічному співробітництві з іноземними державами утворено Концерн, до складу якого, згідно додатку - переліку державних підприємств - учаників ДК «Укроборонпром» включено також і ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА», тобто на момент підписання Міжгалузевої угоди 2016-2020 рр. ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» не входив до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, яке було стороною згаданої угоди.

Крім того, відповідно до пункту 3.3 Колективного договору, укладеного на 2016-2020 вбачається, що конкретні розміри тарифних ставок (посадових окладів) установлюються штатним розписом, виходячи із міжкваліфікаційних співвідношень для встановлення рівня тарифних ставок робітникам згідно з Додатком № 1 до Галузевої Угоди між Міністерством промислової політики та профспілкою робітників радіоелектроніки та машинобудування України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 296/1091/16-ц (провадження № 61-23191св18) міститься висновок, що «для обов`язковості виконання роботодавцем зобов`язань у сфері соціально-трудових відносин, передбачених тією чи іншою галузевою (міжгалузевою) угодою, необхідно встановити чи входить профспілкова організація підприємства до організаційної ланки всеукраїнської профспілки та її об`єднання, а також віднесення підприємства до сфери управління міністерства або іншого центрального органу виконавчої влади, який є суб`єктом сторони органів виконавчої влади цієї Угоди. При цьому під час визначення обов`язковості застосування положень колективних угод необхідно враховувати норми Рекомендацій Міжнародної організації праці № 91, основоположне значення яких взято до уваги у ратифікованій Україною Конвенції Міжнародної організації праці № 154, а саме: що усякий колективний договір має зв`язувати сторони, що його підписали, а також осіб, від імені яких його укладено».

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 січня 2020 року у справі № 727/4884/16-ц (провадження № 61-24398св18).

За наведного, з аналізу змісту Міжгалузевої Угоди на 2016-2020 рр. та Галузевих угод, встановлено, що Міжгалузева угода поширює свою дію на суб`єктів, які перебувають у сфері дії (належать до сфери управління), а Галузеві Угоди на підприємства, незалежно від форми власності, які за кваліфікацією видів економічної діяльності відносяться до відповідної галузі, відтак твердження позивача про те, що з 2016 року питання визначення розміру заробітної плати врегульовувались положеннями Міжгалузевої угоди на 2016-2020 рр. не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Судом критично оцінюються і долучені позивачем накази відповідача від 23 січня 2017 року № 6 та від 11 січня 2018 року № 6, оскільки законодавство України про працю, зокрема Закон України "Про колективні договори і угоди" та КЗпП України не надають можливості роботодавцю поширювати дію галузевої (міжгалузевої) угоди на відповідне підприємство, шляхом видання відповідного наказу.

В свою чергу, суд також приймає до уваги слушне заперечення відповідача щодо помилкового застосування позивачем у своєму розрахунку заборгованості мінімального коефіцієнту міжпосадового співвідношення посадового окладу старшого оператора ЕОМ до посадового окладу техніка згідно з Додатком № 2 до Галузевої угоди у розмірі 1,37, оскільки коефіцієнт у такому розмірі, як вбачається із Додатку №2 до Галузевої угоди, відсутній.

Натомість займаній посаді позивача на ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» відповідачає коефіцієнт міжпосадового співвідношення посадових окладів у розмірі 1,36.

Відтак, ознайомившись та перевіривши наданий відповідачем контррозрахунок, суд приходить до висновку, що такий проведено обгрунтовано та відповідно сума заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем становить 39 166,19 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України.

Щодо заявленої позивачем вимоги про компенсацію за несвоєчасну виплачену заробітну плату за період з січня 2008 року по червень 2021 року суд дійшов висновку, що така не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок здійснення компенсації врегульовано Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі Закон № 2050-III), який набрав чинності з 1 січня 2001 року, а також Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим з метою реалізації цього Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N 159 (далі Порядок 159).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2 Закону № 2050-III).

Згідно з статтею 3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-III).

Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону № 2050-III, а пункт 3 - деталізує структуру грошових доходів, які підлягають компенсації, та вказує, що такі повинні одержуватись громадянами в гривнях на території України.

Роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики (пункт 9 Порядку № 159).

Метою такого законодавчого регулювання є захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

В рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013, зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Аналіз змісту цього рішення свідчить, що приводом для його прийняття стало конституційне звернення громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а саме чи вправі працівник звернутися до суду з позовом про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком, незалежно від того, чи були такі суми компенсації нараховані роботодавцем.

Конституційний Суд України у цьому рішенні не надавав офіційного тлумачення положенням статті 34 Закону України "Про оплату праці" та Закону № 2050-III.

У мотивувальній частині рішення зазначено, що: "кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги".

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України, частина перша статті 1 Закону України «Про оплату праці»).

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» й «оплата праці», які використані у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини). Крім того, Конституційний Суд України у тому ж рішенні дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (абзац восьмий пункту 2.1 мотивувальної частини).

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Системне тлумачення вказаних норм матеріального права, аналіз зазначених рішень Конституційного Суду України дає підстави стверджувати, що механізм компенсації, передбачений статтею 34 Закону України "Про оплату праці" є застосовуваним в порядку, визначеному Законом № 2050-III та Порядком № 159 до несвоєчасно виплаченої нарахованої заробітної плати під час дії трудового договору, а також у разі несвоєчасної виплати заробітної плати, присудженої за рішенням суду, як під час дії трудового договору, такі і після його припинення. Разом із тим, у разі невиплати в день звільнення працівнику усіх належних сум, які входять до структури заробітної плати, та/або встановлення (присудження) їх судовим рішення, ухваленим за зверненням працівника, після припинення трудових відносин, застосуванню підлягає механізм компенсації, визначений статтею 117 КЗпП України. Протилежне тлумачення робить неможливим визначити таку підставу компенсації, як база для її нарахування, а також встановити час початку прострочення виплати, і не сприяє визначеності змісту зобов`язання щодо розміру заробітної плати, недонарахованої працівнику.

Близькі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 243/5135/16-ц (провадження № 61-5396св18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2021 року у справі № 525/789/17 (провадження № 61-14611св19), а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19).

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що за встановленими в ході судового розгляду справи фактичними обставинами у суду відсутні правові підстави для стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати.

Відтак, із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 39 166,19 грн, заборгованості по заробітній платі, в іншій частині заявлених позовних вимог слід відмовити.

Згідно із п.п. 164.2.1 п. 164.2. ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Як передбачено п. 171.1 ст. 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Так, згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

У своїй практиці Верховний Суд України зазначає, що з одного боку, суд не повинен розраховувати розмір податків, що підлягають утриманню, з іншого у резолютивній частині рішення суд повинен указати, що суму виплат зазначено без урахування податків і зборів.

Податки і збори із суми заробітної плати у такому разі повинен нарахувати роботодавець під час виконання відповідного судового рішення.

Тобто, при виконанні рішення суду призначена судом сума зменшується на суму податкових відрахувань, однак при цьому, якби працівник продовжував працювати та отримувати зарплату, то таку зарплату він отримував би також з урахуванням утримання обов`язкових податкових платежів.

Із врахуванням вищезазначених норм при винесенні рішення про стягнення із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 39166,19 грн, сума зазначених виплат визначена без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 43 Конституції України, ст. 94, 96, 97 КЗпП України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення не нарахованої та не виплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати задоволити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 не нараховану та не виплачену заробітну плату у сумі 39 166 (тридцять дев`ять тисяч сто шістдесят шість) гривень 19 коп., без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь держави 391 (триста дев`яносто одну) гривню 66 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт: НОМЕР_1 вид. 15.02.1997 року Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державне підприємство «Львівський державний завод «ЛОРТА», код ЄДРПОУ 31, місцеззнаходження: вул. Патона, 1, м. Львів.

Повне рішення суду складено 27 червня 2022 року.

Суддя (підпис) Б. М. Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал рішення у справі № 462/4639/21

Суддя Б.М.Гедз