ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м.Суми

Справа №592/13643/20

Номер провадження 22-ц/816/531/22 22-ц/816/532/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

сторони:

позивач Сумська міська рада,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Сумської міської ради

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 січня 2022 року, ухвалене у складі судді Ніколаєнко О.О., у приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст рішення складено 18 січня 2022 року,

та на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 31 січня 2022 року, постановлену у складі судді Ніколаєнко О.О., у приміщенні Зарічного районного суду м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року Сумська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів внаслідок користування земельною ділянкою.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 з 04 липня 2016 року є власником нежилого приміщення (магазину), загальною площею 1082,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 2016 року № 1450. Вказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці комунальної власності площею 0,1538 га кадастровий номер :09:012:0001.

На підставі рішення Сумської міської ради від 25 січня 2012 року № 1153-МР між Сумською міською радою та Підприємством Сумської облспоживспілки «Центральний ринок міста Суми» 22 червня 2012 року був укладений договір оренди земельної ділянки 0,1538 га кадастровий номер - :09:012:0001 за адресою: АДРЕСА_1 , який 30 серпня 2012 був зареєстрований в управлінні Держкомзему у м. Суми за № 00557, договір укладався терміном до 25 січня 2017 року.

Зазначає, що відповідачка, набувши право власності на нежитлове приміщення, одночасно набула і право користування земельною ділянкою, на якій розташоване її майно. Вона як фактичний користувач земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. Оскільки вона не сплачує за користування земельної ділянки за відсутності укладеного договору оренди землі, позивач втрачає належне йому майно (кошти як орендну плату), тобто має місце факт безпідставного збереження відповідачкою майна (коштів) позивача.

Оскільки з 04 липня 2016 року і до теперішнього часу відповідачка користується земельною ділянкою без достатньої правової підстави, тому відповідно до положень ст.ст. 1212-1214 ЦК України, на думку позивача, повинна відшкодувати Сумській міській раді всі доходи, які остання могла б одержати від оренди земельної ділянки. Так, за період з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2019 року місцевий бюджет недоотримав 243 359 грн 14 коп.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Сумської міської ради безпідставно збережені кошти в сумі 243 359 грн 14 коп. за використання земельної ділянки площею 0,1538 га, кадастровий номер :09:012:0001 за адресою: АДРЕСА_1 без оформлення договору оренди за період з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2019 року; стягнути з відповідачки судові витрати.

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 05 січня 2022 року позов Сумської міської ради задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь Сумської міської ради безпідставно збережені кошти в сумі 32 407 грн 77 коп. за використання земельної ділянки площею 0,1538 га за адресою: АДРЕСА_1 без оформлення договору оренди.

В іншій частині вимог відмовив у зв`язку з необгрунтованістю.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь Сумської міської ради судові витрати в розмірі 474 грн 55 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 31 січня 2022 року виправив помилки у рішенні Зарічного районного суду м. Суми від 05 січня 2022 року у справі № 592/13643/20, зазначивши:

-у мотивувальній частині (абзаци 4, 5 на 8 сторінці рішення) у абзаці 2 резолютивної частини суму стягнення 21 835,17 грн замість 32 407, 77 грн;

-у мотивувальній частині (у абзаці 7 на 8 сторінці рішення) та у абзаці 4 резолютивної частини рішення суму судових витрат 327,52 грн замість 474,55 грн;

-у мотивувальній частині (абзац 4 на 8 сторінці рішення) період, за який підлягають сплаті кошти з 01.01.2018 по 31.08.2019 замість з 01.08.2018 по 30.06.2021).

В апеляційній скарзі Сумська міська рада, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає обставинам справи, просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 січня 2022 року та ухвалу Зарічного районного суду від 31 січня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі; стягнути з відповідачки судовий збір за подання апеляційної скарги.

В доводах апеляційної скарги посилається на постанову Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 922/2843/19 та зазначає, що надати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку за 2016 та 2017 роки за минулі періоди технічно неможливо.

Наголошує на тому, що рішенням Сумської міської ради від 06 травня 2015 року № 4307-МР «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Суми» затверджена технічна документація з нормативної грошової оцінки земель м. Суми, що діє з 01 січня 2016 року.

Вважає, що судом першої інстанції було безпідставно не враховано розрахунок Сумської міської ради за 2016 та 2017 роки, який є арифметично правильним та обґрунтованим.

Крім того, на думку скаржника, в розрахунку недоотриманого доходу Сумською міською радою обґрунтовано застосовано 6% від нормативної грошової оцінки землі.

Стосовно ухвали суду від 31 січня 2022 року зазначає, що застосування судом першої інстанції по даній справі неправильної методики підрахунку сум, які підлягають стягненню, не може бути підставою для виправлення арифметичних помилок.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Сумської міської ради Парфененка М.С., який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні розміру орендної плати жоден з актуальних документів, які б підтверджували нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2016 та 2017 роки позивачем використаний не був, а тому враховуючи також, що відповідачкою сплачувався земельний податок у вказаному періоді, суд не вбачав підстав для задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки без оформлення договору оренди за період з 01 вересня 2016 року по 31 грудня 2017 роки в загальному розмірі 146 135,82 грн.

Стосовно стягнення безпідставно збережених коштів за період 2018 31 серпня 2019 року суд, не погодившись із розрахунком за ставкою 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки зазначив, що за відповідачкою зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна громадський будинок (магазин); ставка орендної плати за користування земельними ділянками під розміщеними об`єктами, що використовуються як магазини в межах території м. Суми складає 4%, а тому дійшов висновку, що наявні підстави для стягнення з відповідачки безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою за період за період з 01 січня 2018 року по 31 серпня 2019 року, які повинні розраховуватися як 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за рік, за вирахуванням фактично сплачених відповідачкою коштів, як земельний податок за вказаний період.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 є власницею нежитлового приміщення громадський будинок (магазин), розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, копією договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 04 липня 2016 року (а.с.7-8; 120, Т. 1).

Вказане приміщення розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :09:012:0001, яка перебуває у комунальній власності, державна реєстрація земельної ділянки здійснена на підставі технічної документації із землеустрою 30 серпня 2012 року (а. с. 9-11, Т. 1).

22 червня 2012 року Сумською міською радою від імені територіальної громади міста Суми та підприємством Сумської облспоживспілки «Центральний ринок міста Суми» укладений договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:012:0001. Відповідно до п.1.2, п.1.3 нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладення договору становить 1116464,96 грн, категорія землі житлової та громадської забудови. Відповідно до п.2.1, п.2.2, земельна ділянка надається в оренду під розміщеними магазином та кафе, згідно з класифікацією видів цільового призначення земель землі громадської забудови, термін договору до 25 січня 2017 року (а. с. 12-14, Т. 1).

Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02 квітня 2012 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки під забудовою складає 725,92 грн за кв. м (а.с.119, Т. 1).

З витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02 жовтня 2018 року, 16 серпня 2019 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 2 261 644,28 грн (а.с.16; 17, Т. 1)

Листом від 03 січня 2020 року «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель за 2019 рік» Держгеокадастр повідомив, що коефіцієнти індексації нормативно-грошової оцінки земель становлять, зокрема, за 2016 рік для земель несільськогосподарського призначення 1,06, 2017 рік 1,0, 2018 рік 1,0 (а. с. 20, Т. 1).

11 липня 2016 року відповідачка звернулася до позивача із заявою про надання їй в оренду земельної ділянки для комерційного використання у зв`язку із переходом права на приміщення (а. с. 124, Т. 1).

Листом Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 10 січня 2018 № 06.01-16/61 ОСОБА_1 була повідомлена про прийняте Сумською міською радою рішення від 05 жовтня 2016 року № 1193-МР про надання в оренду земельної ділянки з зазначенням необхідного пакету документів для його укладення. Вказаний лист направлено відповідачці18.01.2019 року (а.с.122-123, Т. 1).

15 серпня 2019 року Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради направив ОСОБА_1 лист про усунення порушень земельного законодавства, в якому запропоновано усунути порушення земельного законодавства шляхом реєстрації права користування земельною ділянкою за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.18-19, Т. 1).

24 березня 2021 року рішенням Сумської міської ради № 572-МР «Про внесення змін до рішення Сумської міської ради від 05 жовтня 2016 року №1193-МР «Про надання в оренду земельної ділянки ОСОБА_1 »: в графі 3 замість слів «Під розміщеними магазином та кафе» записати слова «Під розміщеними аптекою та магазинами»; в графі 6 замість цифр та знаків «6%» записати цифри та знаки «4%»; в назву графи 4 замість слів та знаків «Площа, га, строк користування з моменту прийняття рішення, записати слова та знаки «Площа, га, строк користування» (а. с. 81, Т. 1).

Відповідно до листа ГУ ДФС у м. Сумах від 27 серпня 2019 року ОСОБА_1 узгодила податкове зобов`язання по земельному податку за користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме : 2017 рік 32235,28 грн., 2018 рік 64470,56 грн., 2019 рік 64470,56 грн. Задекларовані суми сплачені своєчасно та в повному обсязі (а.с.15, Т. 1).

Згідно розрахунку недоотриманого доходу за користування ОСОБА_1 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:012:0001, який міститься в позовній заяві, за період з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2019 року відповідачка мала сплатити 243 359 грн 14 коп. (а. с. 4 Т. 1).

Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно статті 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду, зокрема, громадянам та юридичним особам України (ч. 2 ст. 93 ЗК України).

Передання в оренду земельних ділянок комунальної власності громадянам у разі розташування на цих ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), які перебувають у їх власності здійснюється у порядку, встановленому ст. 123 ЗК України (ч. 3 ст. 124 ЗК України).

З матеріалів справи вбачається, що з 04 липня 2016 року власником нежитлового приміщення, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :09:012:0001, площею 0,1538 га є відповідачка ОСОБА_1 .

Договір оренди вказаної земельної ділянки між відповідачкою та позивачем у спірний період не укладався, орендна плата не сплачувалась, хоча на земельній ділянці розміщені належні їй на праві власності нежитлові будівлі.

Оскільки відповідачка не набула належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, вона у спірний період використовувала земельну ділянку без достатніх правових підстав.

Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладання договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц, провадження №14-77цс18.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

Отже з часу виникнення права власності на нерухоме майно у ОСОБА_1 виник обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку. Цього обов`язку відповідачка у спірний період не виконала, а отже без законних підстав зберігала у себе майно кошти за оренду землі.

При цьому розмір безпідставно збережених коштів обчислюється як розмір плати за землю, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2018 року по 31.08.2019 року. При визначенні розміру вказаних коштів, суд першої інстанції правильно виходив з того, що їх розмір повинен розраховуватись як 4 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за рік (ставка орендної плати за користування земельними ділянками під розміщеними об`єктами, що використовуються як магазини в межах території м. Суми), за вирахуванням фактично сплаченого відповідачкою земельного податку за вказаний період.

Позивач при обрахунку використовував ставку 6%, обґрунтовуючи це тим, що нежитлове приміщення використовувалося за функціональним призначенням як кафе.

Проте з матеріалів справи вбачається, що відповідачка за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 04 липня 2016 року набула право власності на нежитлове приміщення (магазин) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :09:012:0001 (а. с. 7-8; 120-121 Т. 1). Нею надані суду фотознімки придбаного нежитлового приміщення з яких вбачається використання його під магазин та аптеку (а. с. 141-142 Т.1). Будь-яких належних та достовірних доказів використання відповідачкою належного їй нежитлового приміщення (магазину) як кафе, позивачем суду не надано. Одна лише заява ОСОБА_1 від 11 липня 2016 року, яка набрана на комп`ютері, і в якій вона просила надати в оренду земельну ділянку для комерційного використання (під розміщеними магазином та кафе), таким доказом не являється, оскільки невідомо ким саме було набрано текст цієї заяви в якій зазначено цільове використання нежитлового приміщення, яке здійснювалось попереднім орендарем підприємством Сумської облспоживспілки «Центральний ринок міста Суми». Доказів того, що відповідачка, на момент підписання вказаної заяви, була обізнана з розмірами ставок орендної плати за користування земельними ділянками під розміщеними об`єктами в м. Суми, а тому не могла помилятися, підписуючи заяву, позивачем суду також не надано.

Крім того, як вже зазначалося, за заявою ОСОБА_1 було внесено зміни до рішення Сумської міської ради від 05 жовтня 2016 року №1193-МР «Про надання в оренду земельної ділянки ОСОБА_1 » щодо ставки орендної плати з 6 % на 4 %.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що судом безпідставно не враховано розрахунок Сумської міської ради за 2016 та 2017 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності.

При розрахунку безпідставно збережених відповідачкою коштів за користування земельною ділянкою за 2016 та 2017 рік, позивач брав за основу нормативну грошову оцінку земельної ділянки відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2018 та 2019 роки. Проте, Сумською міською радою не було надано жодних доказів на підтвердження того, що у період 2016-2017 роки діяла така сама нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки як і у 2018-2019 роках.

З витягів з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки за 2018, 2019 роки вбачається, що вона складає 2 261 644,38 грн., при цьому середня (базова) вартість земель м. Суми становить 218,36 грн за кв. м.

Водночас в матеріалах справи міститься договір оренди земельної ділянки від 22 червня 2012 року (а. с. 113-119, Т. 1) та витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2012 рік, відповідно до яких нормативна грошова оцінка земельної ділянки була іншою та становила 1 116 464,96 грн, при цьому середня (базова) вартість земель м. Суми становить 144,72 грн за кв. м.

Договір оренди земельної ділянки від 22 червня 2012 року було укладено на строк до 25 січня 2017 року, а до відповідачки в силу приписів ч. 2 ст. 120 ЗК України у зв`язку з набуттям права власності на нежиле приміщення, розташоване на даній земельній ділянці, перейшло право користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж самому обсязі, що були у попереднього власника.

Крім того, з листа управління у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області (а. с. 15, Т. 1), вбачається, що у 2017 році відповідачка сплатила земельний податок у розмірі 32235,28 грн, а у 2018 -2019 роках по 64 470, 56 грн.

Оскільки відповідно до п.п 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є, зокрема, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом, з наведеного вбачається, що за 2017 рік земельний податок був обрахований також за іншою нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки, аніж тією, яка була у 2018-2019 роках.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 905/1680/20 (провадження № 12-48гс21) витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так і за попередній період, однак за умови що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

В даному ж випадку, позивач взагалі не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що з 01 січня 2016 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки була такою ж як і в 2018-2019 роках. Відповідно розрахунок коштів, проведений з 01 вересня 2016 року по 31 грудня 2017 року, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка була у 2018-2019 роках, є необґрунтованим.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки без оформлення договору оренди за період з 01 вересня 2016 року по 31 грудня 2017 роки.

Стосовно незгоди Сумської міської ради з ухвалою суду від 31 січня 2022 року, якою, зокрема, фактично виправлено арифметичні помилки у рішенні суду від 05 січня 2022 року, колегія суддів зазначає, що з врахуванням того, що місцевим судом вірно визначено період, за який проводиться нарахування 01 січня 2018 року по 31 серпня 2019 року, порядок обрахунку як 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за рік за вирахуванням фактично сплачених відповідачкою коштів, як земельний податок, тому вбачається, що судом було допущено арифметичні помилки при обрахунку суми коштів, що підлягає стягненню, що потягло за собою і арифметичні помилки при розподілі судових витрат, які були усунуті ухвалою суду від 31 січня 2022 року.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи предмет спірних правовідносин та ту обставину, що ціна позову становить 243 359,14 грн, тобто не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вказана справа відповідно до положень п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною як справа незначної складності, а тому касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О СТ А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сумської міської радизалишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 січня 2022 року та ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 31 січня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - Т. А. Левченко

Судді: О. І. Собина

С. С. Ткачук