У Х В А Л А

24.06.2022 Справа №607/7727/22

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), -

ВСТАНОВИЛА:

21 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зі скаргою на дії державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якій просить «скасувати дії державної виконавчої служби та постанову № 221600, видану 29.04.2022р.».

Згідно з протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 22.06.2022р. зазначену скаргу зареєстровано як цивільну справу (провадження 4-с/607/34/2022).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З долучених до скарги матеріалів убачається, що постанова № 221600, на підставі якої органом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження, винесена поліцейським РУП ГУНП в Тернопільській області, а не судом. Постановами державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 14.06.2022р. зі ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі №758/8095/15-ц (провадження №14-134цс19) дійшла висновків про те, що на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, поширюється юрисдикція адміністративних судів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічна практика в подальшому підтримана Верховним Судом, зокрема в постанові від 31.03.2020р. у справі № 733/889/17.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Спір у даній справі виник між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його дій, і тому цей спір відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України повинен розглядатися адміністративним судом, яким у даному випадку, з урахуванням вимог ст. 20, ч. 3 ст. 21, ч. 3 ст. 286, 287 КАС України, є Тернопільський окружний адміністративний суд.

Відтак, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області не є «судом, установленим законом» для розгляду даної справи, оскільки її розгляд віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження та роз`яснити позивачу про можливість звернутися з цими вимогами в порядку адміністративного судочинства до Тернопільського окружного адміністративного суду.

З цих підстав, керуючись ст. ст. 186, 260 261, 353 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відмовити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції Тернопільського окружного адміністративного суду (вулиця Грушевського, 6, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46021).

Копію ухвали не пізніше наступного дня після її постановлення надіслати позивачу разом зі скаргою та всіма доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

СуддяН. М. Сташків