Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4075/21 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А.
Категорія 76 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 279/4075/21 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Коростенський завод МДФ» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я

за апеляційною скаргою ПрАТ «Коростенський завод МДФ» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 листопада 2021 року, ухвалене суддею Недашківською Л.А. у м. Коростені (повний текст виготовлено 10.11.2021),

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 травня 2018 року за місцем його роботи на ПрАТ «Коростенський завод МДФ» з ним стався нещасний випадок, за результатами якого складені відповідні акти, які рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 лютого 2019 року у справі № 279/3910/18 визнані частково недійсними в частині визнання ОСОБА_1 винним у порушенні вимог законодавства про охорону праці та постановою Житомирського апеляційного суду від 19 червня 2019 року в цій частині залишено без змін.

Через травму останньому визначено ступінь втрати професійної працездатності 15%. Матеріальна допомога відповідачем йому не пропонувалась та не надавалась.

Позивач вказав, що отримані ушкодження вплинули на його трудове та повсякденне життя. У зв`язку з лікуванням, перенесення стресу та наслідками травми, просив позов задовольнити стягнувши з відповідача на його користь 150 000,00 грн моральної шкоди.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 листопада 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «Коростенський завод МДФ» на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ПрАТ «Коростенський завод МДФ» в особі генерального директора Самчука К.І. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача зазначив, що суд першої інстанції не дослідив наявність причинного зв`язку між нещасним випадком і тілесними ушкодженнями водія, хоча відповідачем заявлялось клопотання про призначення судової технічної експертизи для встановлення такого причинного зв`язку. Крім того, скаржник звертає увагу на ненадання районним судом детального обґрунтування визначення стягуваного розміру моральної шкоди в порушення вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України та не враховані положення постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (майнової) шкоди». Ухвалене у справі рішення, на думку скаржника, суперечить позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 335/11779/16-ц, що сама лише наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював на посаді водія навантажувача рейферного в ПрАТ «Коростенський завод МДФ». 18 травня 2018 року з ним на підприємстві стався нещасний випадок, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження - об`ємну рану правого передпліччя з пошкодженням м`язів передньої групи передпліччя, різані рани лівого передпліччя, 4 пальці правої китиці, верхньої губи, верхньої повіки лівого ока, прикорньовий перелом трьох верхніх зубів.

За результатами вказаного нещасного випадку складені акти № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (Н-1) та акт про проведення розслідування нещасного випадку (Н-5) 24 травня 2018 року, якими комісією встановлена вина ОСОБА_1 .

Згідно довідки Житомирської спеціалізованої міжрайонної травматологічної МСЕК Серії 12ААА № 006919 від 18 вересня 2018 року ступінь втрати працездатності ОСОБА_1 становить 15 % (а.с. 8).

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 лютого 2019 року, у справі № 279/3910/18 визнано частково недійсними акти форми Н-1 та Н-5 від 24 травня 2018 року про нещасний випадок та про проведення розслідування нещасного випадку, а саме в частині визнання особою, що допустила порушення вимог законодавства про охорону праці ОСОБА_1 ( п. 4.2.1 акту форми Н-5 та п. 10 акту форми Н-1) (а.с. 9-11).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 19 червня 2019 року рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 лютого 2019 року змінено, виключено із мотивувальної частини посилання на положення пунктів 10, 13, 38 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві НПАОП 0.00-6.02-04, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року №1112. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягуючи з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що вказаний розмір компенсації відповідатиме розміру заподіяної моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком зважаючи на наступне.

Частиною третьою статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 153 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 13 Закону України «Про охорону праці», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Конституційний Суд України у рішенні від 27 січня 2004 року у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування пункт 4.1) зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіює йому моральні та фізичні страждання.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була співмірною цій шкоді.

Колегія зазначає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ПрАТ «Коростенський завод МДФ» на користь ОСОБА_1 , суд виходив з принципів розумності та справедливості, враховуючи фактичні обставини справи: тяжкість наслідків, які настали у здоров`ї позивача, незворотність змін його здоров`я, розмір втрати працездатності, постійний характер страждань, ступінь втрати професійної працездатності 15 %.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відмови у призначенні судової експертизи для визначення причинного зв`язку між подіями, які сталися 18 травня 2018 року на підприємстві відповідача та ушкодженням здоров`я позивача, колегією не беруться до уваги, оскільки обставини нещасного випадку та питання дійсності актів форми Н-5 та Н-1 від 24 травня 2018 року про проведення розслідування нещасного випадку та про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, розглянуті та досліджені у цивільній справі № 279/3910/18, за результатами розгляду якої спростована вина ОСОБА_1 у подіях, які призвели до його травмування.

Так, за змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського суду з прав людини, який виходив з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції, що знайшло своє відображення у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» та «Недбала проти Польщі», в яких Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками районного суду щодо встановлених обставин справи.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ПрАТ «Коростенський завод МДФ» залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного районного суду Житомирської області від 10 листопада 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено 15 лютого 2022 року