КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 88-ц/824/9/2022 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинамипостанови Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення порядку користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинамипостанови Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року у справі № 761/44705/19, обґрунтовуючи її тим, що цим судовим рішенням суду апеляційної інстанції було скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року про відмову у задоволенні позову та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Встановлено порядок користування спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме: квартирою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_3 в користування кімнату площею 12,0 кв. м та кімнату площею 9,3 кв. м, а ОСОБА_1 - кімнату площею 18,7 кв. м. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди з боку ОСОБА_1 в користуванні кімнатою площею 9,3 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 шляхом його вселення у вказану житлову кімнату.У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Заявник вказала, що зазначена постанова була ухвалена судом апеляційної інстанції без врахування істотних обставин, що не були встановлені та на час розгляду справи не були і не могли бути відомі їй, оскільки з'явились на стадії примусового виконання судового рішення, яке набрало законної сили, а саме: ОСОБА_2 не звернувся з позовом про виселення із кімнати площею 9,3 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1 , в якій проживають з народження її діти: повнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; позивач, виконуючи постанову Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року під виглядом вселення фактично намагається виселити повнолітню ОСОБА_4 та малолітню ОСОБА_5 із кімнати площею 9,3 кв. м; судовим рішенням не врегульовано та не передбачено порядок проживання позивача у кімнаті площею 9,3 кв. м разом з її дітьми, які вселилися і проживають в зазначеній кімнаті з народження; внаслідок виконання постанови апеляційного суду діти будуть проживати в несприятливих та невизначених умовах/обставинах в кімнаті площею 9,3 кв.м. із позивачем, як три особи різної статі та віку; судовим рішенням не врегульовано та не передбачено виселення із кімнати площею 9,3 кв. м дітей та порушення житлових прав дочок відповідача; в матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування у вигляді згоди на зміну умов проживання повнолітньої ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_5 у кімнаті площею 9,3 кв. м. Вважає, що якби апеляційному суду були відомі зазначені обставини і вони були враховані під час вирішення спору як такі, що існували на дату ухвалення судового рішення та мали істотне значення для справи, то зміст постанови, яка підлягає перегляду на підставі пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, був би іншим.

З наведених вище мотивів ОСОБА_1 просила апеляційний суд постанову Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року у справі № 761/44705/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року - в силі.

Заперечення (відзиви) третьої особи на заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами до суду апеляційної інстанції не надходили, а письмові заперечення позивача, які надійшли до початку розгляду справи на електронну адресу апеляційного суду, суд залишив без розгляду на підставі частин другої, четвертої статті 183 ЦПК України, оскільки вони не підписані з використанням електронного цифрового підпису позивача у відповідності до вимог частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» та частини першої, другої статті 6, частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та мотиви прийнятої постанови, яку заявник просить переглянути, колегія суддів вважає, що у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами слід відмовити, а відповідне судове рішення залишити в силі з таких підстав.

За змістом частини другої статті 429 ЦПК України справа про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

Згідно із частинами першою, другою, шостою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що у листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської РДА в м. Києві, в якому просив встановити порядок користування спільною частковою власністю - квартирою АДРЕСА_1 , виділивши йому кімнату площею 12,0 кв. м та кімнату площею 9,3 кв. м, а ОСОБА_1 - кімнату площею 18,7 кв. м; усунути йому та ОСОБА_6 перешкоди у користуванні кімнатою площею 9,3 кв. м шляхом вселення його та його доньки ОСОБА_6 у вказану кімнату, а за відповідачем залишити у користуванні кімнату площею 18,7 кв. м, яку вона постійно займає.

На обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що він та відповідач є співвласниками (по 1/2 частині) трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 68,0 кв. м., житловою площею 40,0 кв. м. В цьому помешканні він займає одну кімнату площею 12,0 кв. м та з ним зареєстрована його донька - ОСОБА_6 , 2003 року народження, а решту квартири - дві кімнати загальною площею 38,0 кв. м. займає сестра - ОСОБА_1 разом із двома доньками, 2002 та 2008 років народження.

Позивач зазначав, що у нього із сестрою та членами її сім`ї склались конфліктні відносини, так як сестра заперечує проти знаходження в квартирі його доньки, відмовляється порівну розділити квартиру, надавши йому ще одну кімнату площею 9,3 кв. м для нормального проживання його дитини, хоча весь час він сплачує комунальні послуги за 1/2 частину квартири, а фактично користується лише 1/4 частиною квартири. Також посилався на те, що відповідач заборонила йому користуватися кухнею, тому він змушений готувати на електроплитці у себе в кімнаті, в якій мешкає разом з дочкою. З часом їх з відповідачем відносини щодо спільного користування приміщеннями квартири лише погіршувалися, своєю поведінкою відповідач та її чоловік створюють неможливі умови спільного проживання, перешкоджають йому повноцінно здійснювати право на житло, що негативно впливає на нього та неповнолітню дочку, а тому виникла необхідність у визначенні порядку користування спільним помешканням.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачу та відповідачу належить на праві власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 , тобто, виходячи із загальної частки житлової площі, на кожного в спірній квартирі припадає по 20,0 кв. м житлової площі, а тому сторонам не можливо виділити кімнати у відповідності до їх часток у праві спільної часткової власності, оскільки виділення позивачу двох кімнат площами 12,0 кв. м та 9,3 кв. м, що загалом становить 21,3 кв. м, перевищує відповідну частку позивача у спільній частковій власності та порушить права відповідача як співвласника квартири.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Встановлено порядок користування спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме: квартирою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 в користування кімнату площею 12,0 кв. м та кімнату площею 9,3 кв. м, а ОСОБА_1 - кімнату площею 18,7 кв. м. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди з боку ОСОБА_1 в користуванні кімнатою площею 9,3 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 шляхом його вселення у вказану житлову кімнату.У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 842,00 грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування житловими приміщеннями квартири, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що права ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо користування спірною квартирою знаходяться у значному дисбалансі, а добровільної згоди щодо порядку користування квартирою сторонами не досягнуто. Встановлення запропонованого позивачем порядку користування житлом рішенням суду не свідчить про порушення прав відповідача. Спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, відтак критерій необхідності виділення у користування кожному із співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Запропонований позивачем варіант поділу визнано доцільним, оскільки відхилення від ідеальної частки не є значним (лише 1,3 кв. м житлової площі) та максимально відповідає частці кожного із співвласників. Кожен із співвласників отримує в особисте користування окрему житлову площу та не позбавляється користування іншими приміщеннями квартири.

Також апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про усунення йому перешкод з боку ОСОБА_1 у користуванні кімнатою площею 9,3 кв. м шляхом його вселення у вказану житлову кімнату, оскільки він є її співвласником та не має доступу до своєї власності через неправомірні дії відповідачки.

Позовні вимоги в частині усунення його неповнолітній дочці перешкод у користуванні кімнатою площею 9,3 кв. м шляхом вселення її у вказану кімнату визнані такими, що до задоволення не підлягають, оскільки позов про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням в інтересах неповнолітньої особи у встановленому законом порядку в межах цієї справи її законним представником не пред`являвся, а дитина має право користуватись тією частиною квартири, яка належить її батькам та яка була виділена останнім в судовому порядку у користування.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судувід 8 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції, враховуючи норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, а також інтереси, як позивача, так і відповідача, дійшов об`єктивного висновку про наявність підстав для встановлення між сторонами спору, які є співвласниками спірної квартири у рівних долях (по 1/2), порядку користування квартирою, виділивши позивачу у користування ізольовані кімнати площею 12,0 кв. м та площею 9,3 кв. м, а відповідачу - кімнату площею 18,7 кв. м і залишивши решту приміщень (кухню площею 7,5 кв. м, ванну кімнату площею 2,6 кв. м, вбиральню площею 1,3 кв. м, коридор площею 13,1 кв. м та кладову площею 1,1 кв. м) у спільному користуванні сторін спору. При вирішенні спору апеляційним судом враховано неприязні відносини, які склалися між сторонами спору у побуті, кількість членів сім`ї, які проживають із співвласниками спірної квартири, та їх потребу у користуванні житловою площею, а також частку кожного співвласника у праві власності на спірну квартиру. Судом апеляційної інстанції взято до уваги, що позивач неодноразово у позасудовому порядку, враховуючи неприязні стосунки між сторонами спору, вчиняв дії щодо врегулювання конфлікту з приводу користування або розпорядження спірною квартирою. У власності позивача іншого житла немає. Незалучення чоловіка відповідача - ОСОБА_7 , місце проживання якого зареєстроване в іншій квартирі АДРЕСА_2 , до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, не вплинуло на результати вирішення спору між співвласниками. Встановлюючи порядок користування квартирою у запропонований позивачем спосіб, апеляційний суд врахував баланс інтересів співвласників спірної квартири та осіб, які мають право користування квартирою. Іншого варіанту користування спірною квартирою, який би відповідав часткам співвласників у праві власності, відповідач не запропонувала, наполягаючи лише на залишенні у її користуванні двох житлових кімнат площею 9,3 кв. м та площею 18,7 кв. м, загальна площа яких значно перевищує її частку у праві спільної часткової власності. Встановлення порядку користування квартирою з незначним відхиленням від ідеальних часток співвласників на 1,3 кв. м житлової площі, із урахуванням планування квартири, визнано судом апеляційної інстанції єдиним оптимальним способом вирішення спору між співвласниками квартири. Надання кожному із співвласників квартири у користування по 20 кв. м житлової площі є неможливим. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не змогли за взаємною згодою, добровільно вирішити питання користування квартирою АДРЕСА_1 . За наявності конфліктної ситуації, яка унеможливила добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, порядок користування встановлений судом апеляційної інстанції з урахуванням вищенаведених норм.

Наразі ОСОБА_1 просить про переглянути постанову Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року за нововиявленими обставинами з підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Так, частиною першою статті 423 ЦПК України встановлено, що рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами витлумачені в частині другій статті 423 ЦПК України.

Згідно з частиною другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1).

Відповідно до частини четвертої статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

З огляду на зазначене, необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен також розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

В той же час обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є факти, що у встановленому порядку спростовують обставини, які були покладені в основу судового рішення.

Для вирішення питання про наявність підстав для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами, необхідно розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту).

При цьому не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

При перегляді судового рішення за нововиявленими суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки заявник не знав про неї та, відповідно, не міг надати суду дані про неї.

Схожого висновку щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 757/31348/15-ц та від 14 квітня 2021 року у справі № 569/14416/17.

В якості нововиявлених обставин у даній справі № 761/44705/19 заявник визначає факт того, що постановою Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року фактично вирішено питання про житлові права, свободи та інтереси її дітей: повнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які вселились і проживають в спірній кімнаті площею 9,3 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1 з народження і яких позивач в межах відкритого виконавчого провадження № 67034115, яке перебуває на примусовому виконанні державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рожкована О.Б., під приводом свого вселення фактично намагається виселитиз цієї кімнати, про що вона дізналась лише 23 листопада 2021 року під час проведення відповідних виконавчих дій. При цьому судовим рішенням апеляційного суду не врегульовано порядок проживання позивача у кімнаті площею 9,3 кв. м разом з її дітьми, які є особами різного віку і статі, а такожне передбачено виселення із даної кімнати дітей, згода на що органом опіки та піклування також не надавалась у встановленому порядку.

Колегія суддів вважає, що наведені ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими в розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України і станом на 26 травня 2021 року, тобто на день прийняття постанови, про перегляд якої подано заяву, факт проживання у спірній кімнаті дочок відповідача, одна з яких досягла повноліття, вже існував та був достеменно відомий сторонам та суду під час вирішення справи, а тому вони не можуть бути належною підставою для скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду у справі № 761/44705/19 був спір між співвласниками квартири АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві спільної часткової власності (по 1/2 частині) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 лютого 1995 року та договору дарування частини квартири від 28 квітня 2011 року, щодо користування житловими приміщеннями трикімнатної квартири, оскільки в добровільному порядку домовленості щодо порядку користування цим житлом вони досягнути не можуть.

Судом було встановлено, що у зазначеній квартирі на час розгляду справи були зареєстровані: позивач ОСОБА_2 з 1996 року, його дочка - ОСОБА_6 з 2003 року, відповідач ОСОБА_1 з 1991 року та її дочки: ОСОБА_4 з 2002 року та ОСОБА_5 з 2008 року.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення порядку користування вказаною квартирою, яка є об`єктом спільної часткової власності сторін в рівних долях, та в подальшому з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 просив виділити йому кімнату площею 12,0 кв. м, яку він займає з неповнолітньою дочкою, та кімнату площею 9,3 кв. м, яку займає відповідач ОСОБА_1 разом із двома дочками, а кімнату площею 18,7 кв. м виділити відповідачу як таку,що постійно нею зайнята.

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року про відмову у задоволенні позову та в касаційній скарзі на постанову Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 посилалась, зокрема, на те, що між сторонами у добровільному порядку встановився режим проживання (користування) спірною квартирою, в якій вона проживає із двома дітьми та чоловіком, тому задоволення пред`явлених вимог фактично погіршить умови їхнього проживання та обмежить житлові права членів сім`ї, а як наслідок не будуть враховані інтереси усіх осіб, які користуються спірною квартирою. Відповідачка вказувала на те, що у кімнаті площею 9,8 кв. м проживають її доньки, одна із яких є неповнолітньою, на підтвердження чого додала до відзиву відповідні докази.

Матеріали справи свідчать, що суди відхилили зазначені доводи заявника в тому числі з підстав, визначених статтями 29, 383, 405 ЦК України та статтями 64, 150, 156 ЖК Української РСР, відповідно яких права члена сім`ї власника житла на цей об`єкт є похідними від прав самого власника, тобто діти мають право користуватись тією частиною квартири, яка належить її батькам-власникам та яка була виділена останнім в судовому порядку у користування. Виходячи з наведеного та ураховуючи, що спір щодо порядку користування житловим приміщенням існує саме між власниками квартири, а не членами їх сімей, з огляду на суб`єктний склад учасників справи, суди не вбачали підстав для захисту прав неповнолітньої дитини позивача і порушення прав та інтересів дітей відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається заявник, як на нововиявлені, не спростовують факти, покладені в основу судового рішення, і ці обставини не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, оскільки на день прийняття постанови Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року факт проживання у спірній кімнаті квартири членів сім'ї відповідача вже існував та йому була надана відповідна правова оцінка, тому вказана обставина не є нововиявленою.

Таким чином, сама по собі обставина проживання на час вирішення спору та час виконання судового рішення в спірній кімнаті площею 9,3 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1 членів сім`ї заявника, а саме: повнолітньої ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_5 у відповідності до вимог статті 423 ЦПК України не є нововиявленою та такою, яка б давала обґрунтовані підстави для перегляду судового рішення в порядку глави 3 розділу V ЦПК України.

При цьому на час прийняття постанови Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року заявнику не могло бути не відомо про стан житлових справ її родини, а саме те, що кімната площею 9,3 кв. м. у квартирі, загальною площею 68,0 кв. м., житловою площею 40,0 кв. м, яка належить їй та позивачу на праві спільної часткової власності у рівних частинах і якою користуються її діти, фактично є спірною і на користування нею претендує позивач у межах даної справи.

За змістом статті 423 ЦПК України обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Отже, заявником не доведено того, що обставини, на які вона посилається у своїй заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не бути їй відомі на час розгляду справи, а обставини, які виникли чи змінилися після ухвалення судового рішення, не можуть бути враховані судом при перегляді рішення, оскільки є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової позовної вимоги або інших вимог на стадії виконання судового рішення.

Процедура скасування остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ у справі «Pravednaya v. Russia, № 69529/01, § 27, 28, від 18 листопада 2004 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року «Христов проти України», заява № 24465/04, Європейський суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка зокрема проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (res judicata), згідно з яким жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Європейський суд з прав людини зазначив, що перегляд рішення, яке набрало законної сили, не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (Ponomaryov v. Ukraine, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами вбачається, що ця заява по суті є «прихованою касацією», а не щирим прагненням заявника виправити судову помилку, оскільки обставини проживання членів її родини в спірній кімнаті спільного помешкання сторін існували на час вирішення спору та існувати не перестали, а як свідчать матеріали справи постанова суду залишилась не виконаною в примусовому порядку.

Натомість відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, які перебувають у відкритому та вільному доступі, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 грудня 2021 року клопотання ОСОБА_4 задоволено та поновлено їй строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року;відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , на постанову Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року; витребувано з Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу № 761/44705/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення порядку користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням; відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року.

Крім того, за змістом вищевказаної заяви про перегляд за нововиявленими обставинамипостанови Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року, ОСОБА_1 подала дану заяву у власних інтересах, алефактично вказує тільки про порушення прав, свобод та інтересів осіб, які не були учасниками справи № 761/44705/19 та законним представником яких вона не виступала в межах судового розгляду по суті спору.

У пункті 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, що заява про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами може бути подана сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Особа, яка не була залучена до участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи чи обов`язки, не має права на подання заяви про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами. У цьому разі особа має право звернутися до суду з апеляційною або касаційною скаргою із заявленням клопотання про поновлення строку на оскарження.

Враховуючи вищевикладене, а також характер спірних правовідносин та зміст норм права, яка підлягають застосуванню, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року у справі № 761/44705/19, оскільки зазначені ОСОБА_1 обставини не можуть вважатися нововиявленими і давати достатні підстави для перегляду судового рішення про встановлення порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні цим приміщенням.

Відповідно до частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не містить доводів, що свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 429 ЦПК України для її задоволення та скасування судового рішення, що переглядається, а тому у задоволенні цієї заяви необхідно відмовити та залишити відповідне судове рішення в силі.

Оскільки у задоволенні заяви відмовлено, а судове рішення суду апеляційної інстанції залишено в силі, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого заявником судового збору відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367, 423, 429 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинамипостанови Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року у справі № 761/44705/19 відмовити.

Постанову Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення порядку користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням залишити в силі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення таможе бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній