П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 357/5289/21

Номер провадження 22-ц/824/7149/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Орел П.Ю.

вивчивши апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Бебешко М.М., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні майном,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Білоцерківського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні майном.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 є власником 1/7 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що являє собою Ѕ частину ізольованої квартири АДРЕСА_2 . Співвласником іншої 1/2 частини ізольованої квартири АДРЕСА_2 є колишня дружина позивача ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Іншого житла позивач не має.

Згідно витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 11 травня 2021 року, у вищевказаному житловому приміщенні, крім позивача, проживають відповідачі, які є дітьми ОСОБА_6 від першого шлюбу.

Після розірвання шлюбу між позивачем і його колишньою дружиною, між ними погіршилися відносини і остання почала чинити позивачу перешкоди у користуванні квартирою. В даних конфліктах приймали участь також і відповідачі, які займали сторону колишньої дружини позивача.

Так, у 2020 році позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів і колишньої дружини про визнання права власності, поділ житлового будинку, господарських споруд та земельної ділянки. Разом з тим, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 19 квітня 2021 року провадження у вказаній справі зупинено до залучення у справі правонаступників померлої ОСОБА_6 .

Позивач зазначає, що відповідачі чинять йому перешкоди у доступі до будинку, співвласником якого, він є.

На думку позивача, конфлікт, що виник між ним та відповідачами не можливо вирішити в позасудовому порядку у зв`язку з чим, останній був вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2022 року (а.с. 239-248) позовні вимоги ОСОБА_4 , задоволено, зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_4 перешкод у користуванні власністю, а саме: 1/7 часткою житлового будинку АДРЕСА_1 , що являє собою Ѕ частину ізольованої квартири АДРЕСА_2 з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами; вселено ОСОБА_4 в 1/7 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , що являє собою Ѕ частину ізольованої квартири АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі по 302 грн. 66 коп. з кожного відповідача.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 21 лютого 2022 року ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 направили апеляційні скарги у яких, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просили рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2022 року скасувати, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не було досліджено інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Надана позивачем довідка, не відповідає дійсності. Судом помилково встановлено, що господарські та побутові споруди належать позивачу. Оскаржуване рішення суду суперечить раніше ухваленому рішенню Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2014 року у справі № 357/7966/14-ц про поділ спільного майна подружжя, яким визнано за ОСОБА_4 Ѕ частину ізольованої квартири АДРЕСА_2 . Суд першої інстанції формально поставився до розгляду даної справи, оскільки не перевірив обставину залишення позивачем ізольованої квартири АДРЕСА_2 . Судом самостійно визначено час вчинення перешкод позивачу у користуванні квартирою. Під час з`ясування обставин справи, позивач зазначив, що відповідач-2 не чинила йому перешкод у користуванні квартирою, оскільки постійно проживає за кордоном, що не було прийнято судом до уваги під час ухвалення оскаржуваного рішення. Також, судом не були дослідженні докази на підтвердження наявності у діях позивача домашнього насильства.

На думку скаржників, звернення до суду з даним позовом, враховуючи наявність в провадженні суду справи № 357/6954/20 за позовом ОСОБА_4 про поділ спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні, є зловживанням позивачем своїми процесуальними правами.

Крім того, скаржник ОСОБА_1 зазначає, що з 21 серпня 2018 року вона є студенткою університету та проживає у гуртожитку. Таким чином, остання не могла чинити позивачу перешкоди у проживанні в квартирі.

Скаржник ОСОБА_2 зазначає, що в черговий її приїзд, вхідні двері до квартири зламалися, у зв`язку з чим, остання була вимушена їх замінити. Замок у дверях, лишився той же. Крім того, позивач жодного разу не звертався до відповідачів з метою отримання ключа від вхідних дверей, що свідчить про наявність у нього такого ключа. Також скаржник зазначає про неповідомлення її належним чином про дату, час та місце розгляду справи, чим порушено норми ч. 1 ст. 31 ЦПК України щодо рівності процесуальних прав та обов`язків сторін.

Скаржник ОСОБА_3 зазначає, що він дійсно зареєстрований у квартирі АДРЕСА_3 , проте більше 11 років за вказаною адресою не проживає, таким чином, не може чинити перешкоди у користуванні нею. Крім того, й сам позивач зазначив, що скаржник ОСОБА_3 не чинить йому перешкод у користуванні квартирою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 травня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 травня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 травня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 травня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник скаржників - адвокат Речицька Я.О. підтримала доводи апеляційних скарг та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у них.

Позивач до суду апеляційної інстанції не з`явився, направивши на адресу суду заяву у якій, останні просив у задоволенні апеляційних скарг відмовити, розгляд справи проводити у його відсутність.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи у відсутність позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника скаржників, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як співвласник ізольованої квартири АДРЕСА_2 з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, має законне право на користування ними.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 25 вересня 2007 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , розірвано (т. І а.с. 96).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2014 року(т. І а.с. 18-20), яке ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 грудня 2014 року залишено без змін (т. І а.с. 21-23), позов ОСОБА_4 , задоволено, поділено між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 спільне майно подружжя. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/7 частину житлового будинку АДРЕСА_4 , що являє собою Ѕ частину ізольованої квартири АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , померла (т. І а.с. 30).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить 1/7 частина будинку АДРЕСА_1 (т. І а.с. 24-28).

Згідно витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 11 травня 2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 11 травня 2021 року зареєстровані наступні особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (т. І а.с. 29).

Із висновку по зверненню ОСОБА_4 , ОСОБА_6 від 03 липня 2019 року вбачається, що: 12 червня 2019 року до Білоцерківського ВП з письмовою заявою звернувся ОСОБА_4 у якій просив притягнути до відповідальності ОСОБА_2 , яка вчинила відносно нього економічне домашнє насильство, а саме змінила вхідні двері квартири, чим обмежила вільне розпорядження його майном; 14 червня 2019 року до Білоцерківського ВП по телефону надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що виник конфлікт із ОСОБА_4 ; 14 червня 2019 року до Білоцерківського ВП з письмовою заявою звернувся ОСОБА_4 в якій просив допомогти розібратися в конфлікті по факту того, що його не пускають до власної оселі, так як колишня дружина та діти змінили вхідні двері та замки; 14 червня 209 року до Білоцерківського ВП з письмовою заявою звернулася ОСОБА_6 у якій просила притягнути до відповідальності ОСОБА_4 , який з 2018 року по теперішній час створює нестерпні умови для проживання. В ході перевірки встановлено, що 12 та 14 червня 2019 року ОСОБА_4 прийшов до квартири АДРЕСА_5 та виявив змінені вхідні двері квартири та замки до них, у зв`язку з чим, звернувся до поліції. Опитана ОСОБА_2 пояснила, що 06 червня 2019 року вона була змушена змінити вхідні двері квартири, так як попередні були уже застарілі та внизу дверей утворилися пошкодження. 14 червня 2019 року ОСОБА_4 прийшов до двору, а через деякий час приїхали працівники поліції та останній повідомив, що його нібито не допускають до квартири, але це не так. ОСОБА_2 додала, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу не проживає за вищевказаною адресою (т. І а.с. 38-39).

Із висновку по зверненню ОСОБА_6 від 18 вересня 2019 року (а.с. 168) та висновку по зверненню ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 від 05 серпня 2019 року (т. І а.с. 169) вбачається, що між сторонами по справі наявні конфліктні відносини.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності

є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як вбачається з матеріалів справи, у квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані позивач та відповідачі, що сторнами не заперечується.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 грудня 2014 року залишено без змін, визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/7 частину житлового будинку АДРЕСА_4 , що являє собою Ѕ частину ізольованої квартири АДРЕСА_2 . Вказане рішення суду набрало законної сили, а відтак, виходячи з вимог ч. 1 ст. 18 ЦПК України, є обов`язковим до виконання.

Із висновку по зверненню ОСОБА_4 , ОСОБА_6 від 03 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 змінили вхідні двері та замки до квартири АДРЕСА_5 . При цьому, доказів на підтвердження того, що ключі від вхідної двері були надані позивачу, матеріали справи не містять.

Із наявних в матеріалах справи висновків Білоцерківського ВП вбачається, що між позивачем та відповідачами наявні триваючі конфліктні відносини.

Отже, враховуючи, що Ѕ частину ізольованої квартири АДРЕСА_2 належить позивачу на праві власності, вхідні двері якої у липні 2019 року були змінені ОСОБА_2 , при цьому, докази на підтвердження того, що відповідачі надали позивачу ключі від зазначених дверей матеріали справи не містять, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідачів не чинити позивачу перешкод у користуванні власністю, а саме: 1/7 часткою житлового будинку АДРЕСА_4 , що являє собою 1/2 частину ізольованої квартири АДРЕСА_2 , та вселення його в зазначене житлове приміщення.

В свою чергу, вимоги позивача в частині зобов`язати відповідачів не чинити позивачу перешкод у користуванні відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що вони належать позивачу на праві власності.

Посилання скаржників на не дослідження судом доказів на підтвердження наявності у діях позивача домашнього насильства, не спростовує висновки суду першої інстанції, оскільки зазначена обставина не входить до предмету доказування.

Посилання скаржників на те, що звернення до суду з даним позовом, враховуючи наявність в провадженні суду справи № 357/6954/20 за позовом ОСОБА_4 про поділ спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні, є зловживанням позивачем своїми процесуальними правами, є лише припущенням скаржників.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржників ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на те, що останні не чинять позивачу перешкод у користуванні частиною квартири, оскільки проживають за іншими адресами, виходячи з того, що як вбачається з матеріалів справи, відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_6 . У липні 2019 року ОСОБА_2 були змінені вхідні двері у вищевказаній квартирі, при цьому, доказів на підтвердження того, що відповідачами були надані позивачу ключі від вхідних дверей, матеріали справи не містять.

Посилання скаржника ОСОБА_2 на неповідомлення її про дату, час та місце розгляду справи, є безпідставним, оскільки як вбачається з матеріалів справи, про судове засідання призначене на 18 січня 2022 року було належним чином повідомлено представника ОСОБА_2 - адвоката Речицьку Я.О., що підтверджується розпискою (т. І а.с. 226). Крім того, зазначений адвокат була присутня в судовому засідання під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2022 року в частині усунення перешкод у користуванні 1/7 часткою житлового будинку АДРЕСА_1 , що являє собою Ѕ частину ізольованої квартири АДРЕСА_2 з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами - змінити, виклавши абзац 2 резолютивної частини рішення суду в наступній редакції.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_4 перешкод у користуванні власністю, а саме: 1/7 часткою житлового будинку АДРЕСА_4 , що являє собою 1/2 частину ізольованої квартири АДРЕСА_2 .

В іншій частині рішення суду, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 30 червня 2022 року

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура