Справа № 183/4367/21
№ 2/183/1204/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судового засідання Шевченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування грошових коштів, взятих на зберігання,-

за участю представника відповідача ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в:

06 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила витребувати у відповідача взяті на зберігання грошові кошти у сумі 40000 доларів США, зобов`язавши їх передати позивачці у такому ж розмірі.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_4 , який на той час мешкав: АДРЕСА_1 . За життя батько позивачки, будучи керівником, а фактично власником заснованого ним СФГ «УРОЖАЙНЕ» в с. Знаменівка, Новомосковського району, накопичив значну кількість матеріальних цінностей, грошових коштів та нерухомого майна та техніки. Усі грошові кошти в іноземній валюті та гривні зберігалися в належному ОСОБА_4 житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , на день смерті, перебував у Дніпропетровській обласній клінічній лікарні ім.. Мечникова, а тому за його будинком доглядала його знайома ОСОБА_5 , яка працювала головним бухгалтером в очолюваному ним СФГ «УРОЖАЙНЕ». Про те, що цінності і грошові кошти ОСОБА_4 зберігає у своєму домоволодінні було відомо позивачці, її матері, батьку та його знайомій ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 , перебуваючи на час смерті ОСОБА_4 в належному йому домоволодінні і дізнавшись про смерть ОСОБА_4 , самовільно забрала усі його цінності і грошові кошти у гривні та доларах США, оскільки вважала, що вона має право на частку цих грошей, як його цивільна дружина в порядку спадкування.

ОСОБА_2 пояснила, що 26.12.2017 року вона, дізнавшись про смерть ОСОБА_4 і, маючи вільний доступ до домоволодіння ОСОБА_4 , дійсно забрала на зберігання 100 000 (сто тисяч) доларів США.

30.12.2017 року ОСОБА_2 , на вимогу позивачки, із взятих 100 000 (ста тисяч) доларів США повернула їй 60 000 (шістдесят) доларів США, про що написала відповідну розписку.

Стосовно решти належних батькові позивачки, грошових коштів в сумі 40 000 (сорока тисяч) доларів США, то ОСОБА_5 30.12.2017 року написала розписку, що вона бере ці грошові кошти на зберігання і зобов`язується повернути їх позивачці, після отримання нею свідоцтва про право на спадщину, після смерті батька.

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про встановлення факту проживання зі ОСОБА_4 однією сім`єю та визнання за нею права на спадкування Ѕ частки, належного ОСОБА_4 майна, як його цивільній дружині.

19.11.2018 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення по справі 183/731/18, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

19.06.2019 року позивачка, як єдина спадкоємиця за законом, отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно. Позивач вважає себе спадкоємцем взятих на зберігання грошових коштів ОСОБА_5 , наполягає, що вони належали ОСОБА_4 , а тому просить витребувати їх у відповідача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2021 року зазначену справу передано в провадження судді Сороки О.В. (а.с. 23).

Ухвалою суду від 11 серпня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20 січня 2022 року призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення щодо обставин, викладених у позові.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, відповідач надала пояснення про те, що не укладала з позивачкою ніякого договору зберігання. Відповідач наполягала на тому, що звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання зі спадкодавцем, вона наполягала на тому, що проживала однією сім`єю зі ОСОБА_4 , у них був спільний сімейний бюджет, їх спільні кошти дійсно зберігалися в будинку по АДРЕСА_1 , де вона також проживала, а не була просто знайомою ОСОБА_4 та бухгалтером підприємства. Після смерті ОСОБА_4 між нею та ОСОБА_1 була домовленість, що остання отримає спадщину та подарує їй квартиру по АДРЕСА_2 , а після цього вона поверне їй 40000 доларів США.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, дійшов до наступного висновку.

Правовідносини щодо витребування майна за договором зберігання врегульовані наступними нормами закону.

За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 525 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до частини першої статті 937 ЦК України договір зберігання укладається в письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із суті позовних вимог вбачається, що позивач звернулася до суду за захистом свого порушеного права на повернення речей, переданих на зберігання відповідачці, шляхом подання віндикаційного позову.

На підтвердження обставин щодо укладення договору зберігання, позивачем надано розписку підписану 30.12.2017 року обома сторонами, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_5 взяла на зберігання грошові кошти ОСОБА_4 у сумі 40000 доларів США, зобов`язалася повернути ці кошти ОСОБА_1 після отримання від неї договору дарування на квартиру в АДРЕСА_2 (а.с. 19).

Належних та допустимих доказів про походження цих коштів, а так само про набуття ОСОБА_1 права на спадщину у виді грошових коштів суду не подано.

Крім того, статтею ст. 938 ЦК України передбачено, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Подана суду розписка, яку позивач вважає договором зберігання, містить умову, за якої ОСОБА_5 зобов`язалася повернути кошти ОСОБА_1 .

Такою умовою є укладення договору дарування квартири в АДРЕСА_2 .

Виконання такої умови договору обома сторонами, суду не подано, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову, умови розписки від 30.12.2017 року не мітять необхідних даних, за якими можливо визначити ОСОБА_1 поклажодавцем, або спадкоємцем майна (грошових коштів) поклажодавця.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат належить вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про витребування про витребування грошових коштів, взятих на зберігання.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.