Номер провадження 2/754/78/22
РІШЕННЯ

Іменем України

08 червня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання Довгань Г.А.

за участі:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача: Бочарова С.В.

розглянувши у залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 16.10.2020 року звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, яким просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь майнову шкоду, завдану внаслідок злочинних дій у розмірі 20 638,74 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11.04.2018 року по справі № 754/2764/17, який був залишений без змін Ухвалою Київського апеляційного суду 20.02.2020 справа № 11-кп/824/18/2020 та Постановою Верховного суду від 29.09.2020 провадження № 51-7007ск18 ОСОБА_3 (відповідач) був визнаний винним у вчиненні кримінального порушення, передбаченого: ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України. Вироком встановлено, що 23.07.2016 приблизно в 22-40 год. ОСОБА_3 керуючи технічно справним автомобілем «Опель Астра» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Лісовому зі сторони вул. Жукова в напрямку вул. Мілютенка в м. Києві, порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 1.5, 2.3 Б, 18.1 ПДР України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу біля кругового перехрестя з вул. Мілютенка, позначеного дорожніми знаками 5.35.1 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходилась пішохід ОСОБА_5 , не зменшив швидкість і не зупинився, щоб дати їй дорогу, продовжив рух та вчинив наїзд на останню, в результаті чого пішохід ОСОБА_5 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток скелету, який супроводжувався кровотечею, що призвело до розвитку масивної крововтрати, шоку, від яких настала смерть ОСОБА_5 в КМКІІІМД від 24.07.2016 о 02-14 год. Крім того, відповідач після наїзду, залишив громадянку ОСОБА_5 на проїзній частині без допомоги, в результаті чого вона опинилась в небезпечному для життя стані і без сторонньої допомоги не могла вийти з нього, після чого допустив порушення вимог ПДР, а саме п. 2.10а, б, в, д, е ПДР., будучи причетним до ДТП, негайно не зупинив, не вийшов до пішохода ОСОБА_5 , на яку він здійснив наїзд, маючи змогу надати допомогу ОСОБА_5 , яку він сам поставив в небезпечний для життя стан, не залишився на місці пригоди, не вжив заходів по наданню першої медичної допомоги потерпілій, не відвіз потерпілу до найближчого лікувального закладу, а завідомо залишив без допомоги на місці події потерпілу ОСОБА_5 , яка перебувала у небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок отриманих при ДТП травм. Потерпіла ОСОБА_5 була матір`ю Позивача, яка похована 27.7.2016. Витрати на поховання склали 2 274. Витрати на поховання склали 2 713,74 грн, які сплатив позивач, що підтверджується Договором-замовлення № 19.1865П від 26.07.2016 та фіскальними чеками. Також Позивач одноособово поніс витрати на спорудження надгробного пам`ятника в сумі 17 925,00 грн., що підтверджується Нарядом-замовленням № 20101 від 15.07.2020. Таким чином розмір матеріальної шкоди становить 20 638,74 грн. Позивач зазначає, що після вчиненого з боку відповідача кримінального правопорушення, він пережив емоційний стрес, який супроводжувався негативними емоціями, психічним переживанням. Крім того, зазначив, що внаслідок протиправних дій відповідача поніс значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань. Зважаючи на викладене вище, посилаючись на ст.ст.16, 23,1166, 1167,1187 ЦК України, просить суд, стягнути з ОСОБА_3 на його користь матеріальні збитки, завдані кримінальним правопорушенням в розмірі 20 638,74 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача на свою користь моральну (немайнову) шкоду, завдану кримінальним правопорушення в розмірі 1 000 000,00грн., а також стягнути витрати за надання правової допомоги адвокатом. Також покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 22.10.2020 позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому засіданні за правилами загального позовного провадження. До того ж, сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи.

07.12.2020р., на виконання вимог ст. 178 ЦПК України, представником відповідача ОСОБА_3 - за довіреністю ОСОБА_6 та адвокатом Бочаровим С.В. подано до суду письмовий відзив від 03.12.2020 на позовну заяву, в якому свою позицію заперечення проти позову вони обґрунтовують тим що позов є не обгрунтованим та не підтверджується належними доказами, а тому вважають, що позов безпідставний та такий, що не підлягає задоволенню.

На адресу суду 11.03.2021 надійшло клопотання від представника відповідача про виклик свідків, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Дане клопотання протоколом судового засідання від 15.03.2021 задоволено частково, та викликано в якості свідків для надання пояснень ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив, що 23.07.2016 приблизно о 19-00 - 20-00 год. прийшов з роботи до дому. Приблизно об 21-00 год. пішов до магазину де зустрів відповідача ОСОБА_3 , який запропонував поїхати на дискотеку. Розталися з відповідачем десь об 01-00 год. Про машину відповідача не знає.

В якості свідка був допитаний ОСОБА_3 , який пояснив, що 23.07.2016 приблизно о 15-00 год. на АДРЕСА_1 пішов відпочивати, приблизно 19-00 год. жінка пішла гуляти з дитиною. В той же час ОСОБА_3 зізвонився з товрищем ОСОБА_8 та домовився про зустріч ввечері. Під час прогулянки зустріли ОСОБА_7 біля 22-30 год. ОСОБА_8 пішов додомсу, а ми разом з ОСОБА_7 визвали таксі та поїхали на дискотеку, біля 2 год. ночі сіли на тролейбус і десь біля третьої год. ночі розі йшлись по домам. На наступний день приблизно об 11-00 год. виявив що зникло авто, поїхав до слідчого. Слідчий заяву про викрадення авто. Заяву написав батько ОСОБА_6 . Автомобілем користувався на праві технічного паспорту, він зареєстрований на знайому ОСОБА_12 .. Батько зі мною не проживає. Авто було припарковано на АДРЕСА_1 , він проживає разом з дітьми на АДРЕСА_2 . Донька була у селі, а син дома. Виявив, що зникли паспорт права та технічний паспорт, принесла незнайома людина за які заплатив 1 000,00 грн.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі за викладеними обставинами в позовній заяві.

У судовому засіданні відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали, вважають їх не обгрунтованими, не підтвердженні належними доказами, просили у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується наявними у справі доказами, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11.04.2018 року по справі № 754/2764/17, який був залишений без змін Ухвалою Київського апеляційного суду 20.02.2020 справа № 11-кп/824/18/2020 та Постановою Верховного суду від 29.09.2020 провадження № 51-7007ск18 ОСОБА_3 (відповідач) був визнаний винним у вчиненні кримінального порушення, передбаченого: ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України. Вироком встановлено, що 23.07.2016 приблизно в 22-40 год. ОСОБА_3 керуючи технічно справним автомобілем «Опель Астра» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Лісовому зі сторони вул. Жукова в напрямку вул. Мілютенка в м. Києві, порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 1.5, 2.3 Б, 18.1 ПДР України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу біля кругового перехрестя з вул. Мілютенка, позначеного дорожніми знаками 5.35.1 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходилась пішохід ОСОБА_5 , не зменшив швидкість і не зупинився, щоб дати їй дорогу, продовжив рух та вчинив наїзд на останню, в результаті чого пішохід ОСОБА_5 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток скелету, який супроводжувався кровотечею, що призвело до розвитку масивної крововтрати, шоку, від яких настала смерть ОСОБА_5 в КМКІІІМД від 24.07.2016 о 02-14 год. Крім того, відповідач після наїзду, залишив громадянку ОСОБА_5 на проїзній частині без допомоги, в результаті чого вона опинилась в небезпечному для життя стані і без сторонньої допомоги не могла вийти з нього, після чого допустив порушення вимог ПДР, а саме п. 2.10а, б, в, д, е ПДР., будучи причетним до ДТП, негайно не зупинив, не вийшов до пішохода ОСОБА_5 , на яку він здійснив наїзд, маючи змогу надати допомогу ОСОБА_5 , яку він сам поставив в небезпечний для життя стан, не залишився на місці пригоди, не вжив заходів по наданню першої медичної допомоги потерпілій, не відвіз потерпілу до найближчого лікувального закладу, а завідомо залишив без допомоги на місці події потерпілу ОСОБА_5 , яка перебувала у небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок отриманих при ДТП травм. Потерпіла ОСОБА_5 була матір`ю Позивача, яка похована 27.7.2016. Витрати на поховання склали 2 274. Витрати на поховання склали 2 713,74 грн, які сплатив позивач, що підтверджується Договором-замовлення № 19.1865П від 26.07.2016 та фіскальними чеками. Також Позивач одноособово поніс витрати на спорудження надгробного пам`ятника в сумі 17 925,00 грн., що підтверджується Нарядом-замовленням № 20101 від 15.07.2020. Таким чином розмір матеріальної шкоди становить 20 638,74 грн. Позивач зазначає, що після вчиненого з боку відповідача кримінального правопорушення, він пережив емоційний стрес, який супроводжувався негативними емоціями, психічним переживанням. Крім того, зазначив, що внаслідок протиправних дій відповідача поніс значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

В силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення.

Належність та допустимість доказів визначають ст.ст. 77,78 ЦПК України.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача, матеріальної шкоди, завданої злочином, в розмірі 20 638,74 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено актуальність відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до положень ст.ст.23,1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу від дій відповідача знайшов підтвердження дослідженими обставинами кримінального правопорушення, зазначеними у вироку.

Отже, вчиненим відповідачем кримінальним правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди.

Суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Тому суд вважає розмір моральної шкоди в сумі 300 000,00 грн. відповідає вимогам розумності і

Відносно витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне:

Cтаттею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 2. ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, для вирішення питання про розподіл вказаної категорії судових витрат, суд враховує і наявність по справі доказів, які підтверджують фактичне здійснення позивачем таких витрат.

При цьому, стороною позивача надано договір про надання правничої допомоги № 18 від 10.06.2028, ордер серії ДП № 96/000028 від 10.06.2020, детальний опис виконаних робіт згідно договору про надання правничої допомоги від 10.06.2020 року.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Разом з тим, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення;

Таким чином, позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з цим позовом судовий збір не сплачував, оскільки у нього наявна пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, враховуючи ту обставину, що позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено частково на суму 325 438 грн. 74 коп., то судові витрати підлягають стягненню пропорційно задоволеній частині позовних вимог - судовий збір у розмірі 4 500 грн. 00 коп., слід стягнути з відповідача ОСОБА_3 у дохід держави та витрати на правову допомогу адвоката на користь позивача в сумі 4800,00 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76-89, 137, 141, 258, 259, 263- 265, 268, 353, 354 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 20638,74 грн. -матеріальної шкоди, 300000,00 грн. - моральної шкоди, 4800,00 грн. - понесених судових витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 4500,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 17.06.2022 року.

Суддя: Н.Г. Таран