Справа № 729/1234/21
2/729/40/22 р.

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
23 червня 2022 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:
судді Демченко Л.М.,
за участю секретарки Жиглій М.В.,
представниці відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до об`єднаної територіальної громади в особі Бобровицької міської ради Чернігівської області про скасування рішень Бобровицької міської ради 2 сесії 8 скликання від 11.12.2020 №59-2/VIII та 4 сесії 8 скликання від 28.01.2021 за №154-4/ VIII та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про скасування рішень Бобровицької міської ради 2 сесії 8 скликання від 11.12.2020 №59-2/VIII та 4 сесії 8 скликання від 28.01.2021 за №154-4/ VIII та зобов`язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 12.11.2020 та 13.01.2021 він звертався до Бобровицької об`єднаної територіальної громади із заявами про надання дозволу на розробку-виготовлення матеріалів із землеустрою щодо земельної ділянки площею 0,60 га., яка знаходиться в його користуванні на підставі рішень Осокорівської сільської ради від 05-06.05.1995 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992. Рішеннями від 11.12.2020 та 28.01.2021 № 59-2/VIII та №154-4/ VIII у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості йому відмовлено. Підставою для відмови першого разу були посилання на те, що земельна ділянка згідно рішення 4 сесії 12 скликання Осокорівської сільської ради від 05.05.1995 була передана у власність його матері ОСОБА_3 . Наступного разу підставою відмови було те, що рішенням сільської ради земельна ділянка передана ОСОБА_3 у власність та згідно заповіту остання заповіла її у рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Тому, у разі пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду із позовом про визнання права власності на землю. Вважає, що вказані рішення Бобровицької міської ради прийняті із грубим порушенням чинного законодавства, відсутністю достатнього юридичного досвіду та є безпідставними. В своїх заявах-клопотаннях він двічі пропонував запросити його на засідання сесії, які були залишені поза увагою. Із 15.05.2004 він постійно мешкав та вів домашнє господарство разом із матір`ю, ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , а тому в силу ст. 1268 ЦК України, є таким, що автоматично прийняв спадщину після смерті матері і земельна ділянка є його власністю. Тому просить визнати протиправним та скасувати рішення 2 сесії 8 скликання Бобровицької міської ради від 11.12.2020 №59-2/VIII та 4 сесії 8 скликання від 28.01.2021 за №154-4/ VIII про відмову у наданні йому дозволу на розробку документації із землеустрою земельної ділянки; зобов`язати об`єднану територіальну громаду Бобровицької міської ради прийняти рішення про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,60 (0,45) га на території ОТГ згідно доданого графічного матеріалу на якому зазначено місце розташування та відповідних рішень Осокорівської сільської ради від 05-06.05.1995, від 05.05.1995 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» та Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №15-92.
В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що після смерті матері він є спадкоємцем за заповітом. Крім нього спадкоємицею є також його сестра ОСОБА_4 . Так як він проживав разом із спадкодавицею на час смерті він автоматично прийняв спадщину, отже він є власником земельної ділянки, яка передана безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 згідно рішення 4 сесії 12 скликання Осокорівської сільської ради від 05.05.1995 площею 0, 60 га. На час розгляду справи дане рішення не скасоване. Так як він є спадкоємцем після смерті матері, він є власником зазначеної земельної ділянки та в порушення вимог ст.ст. 116, 118, 1225 ЗК України Бобровицька міська рада своїми рішеннями від 11.12.2020 та 28.01.2021 безпідставно відмовила йому у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Також зазначив, що для оформлення спадщини після смерті матері до нотаріальної контори він не звертався, покійна ОСОБА_3 не мала державного акту на право власності на земельну ділянку.
Представниця відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.
У наданому суду відзиві зазначено, що до поданої на сесію міської ради заяви від 12.11.2020 про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості на земельну ділянку, серед іншого позивачем було надано архівний витяг з рішення Осокорівської сільської ради від 05.05.1995, яким передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0, 60 га. ОСОБА_3 ; виписки та витяг із погосподарської книги. До поданої на сесію міської ради заяви від 13.01.2021, позивачем додано копію заповіту згідно якого ОСОБА_3 на випадок своєї смерті все своє майно заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних частинах. Таким чином, земельна ділянка площею 0, 60 га., на яку позивач має намір отримати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою згідно рішення від 05 травня 1995 року передана у власність ОСОБА_3 , яка заповіла все своє майно в рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Разом з тим, позивач претендує на оформлення земельної ділянки в цілому, площею 0. 60 га. Враховуючи відсутність підстав для задоволення заяв позивача та норм чинного законодавства України, у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою ОСОБА_1 було відмовлено та роз`яснено щодо можливості звернення до органів юстиції для прийняття спадщини.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представниці відповідача, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 78 ЗК України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
У відповідності до вимог ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
В Декреті Кабінету Міністрів України №15-92 від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок» визначено: сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Забороняється передача у приватну власність земельних ділянок на територіях зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Установити, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.
Рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу . Рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). (п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі рішення 4 сесії 12 скликання Осокорівської сільської Ради народних депутатів Бобровицького району Чернігівської області від 05.05.1995 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», згідно декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №15-92 та заяв громадян, земельна ділянка площею 0,60 га була передана безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 (а.с. 20).

В судовому засіданні встановлено, що вищевказане рішення сільської ради є чинним та ніким не скасовувалося. Також сторони не заперечували, що за життя ОСОБА_3 не отримувала державного акту на право приватної власності на землю.

Тобто, земельна ділянка перебувала не у комунальній власності територіальної громади, а у приватній власності матері позивача, ОСОБА_3 , яка за життя мала право розпорядитися належним їй майном. Отже, на час звернення до Бобровицької міської ради із заявами про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою земельна ділянки площею 0,60 га. перебувала у власності ОСОБА_3 .

Як видно із заповіту, посвідченого державним нотаріусом Бобровицької державної нотаріальної контори 25.09.1990, ОСОБА_3 на випадок її смерті усе її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона матиме право за Законом заповіла: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних частинах (а.с. 24).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). (ст. 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1218 ЦК України).

Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом (ст. 1225 ЦК України).

Відповідно до ч 1, 2 ст. 1296 ЦУ України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 дійсно є одним із спадкоємців за заповітом після смерті ОСОБА_3 та вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері, проте із письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку до нотаріальної контори не звертався.

ОСОБА_1 звернувся до Бобровицької міської ради із заявами про надання дозволу на розробку-виготовлення технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки площею 0, 60 га., яка знаходиться в його користуванні та належала покійній матері.

Судом встановлено, що рішенням 2 сесії 8 скликання Бобровицької міської ради Чернігівської області від 11.12.2020 №59-2/ VIII ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0, 60 га., розташовану на території Бобровицької міської ради у зв`язку з тим, що вказана земельна ділянка згідно рішення 4 сесії 12 скликання Осокорівської сільської ради від 05 травня 1995 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» була передана у власність ОСОБА_3 (а.с.12).

Як видно із рішенням 4 сесії 8 скликання Бобровицької міської ради Чернігівської області від 28.01.2021 №154-4/ VIII у наданні дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0, 60 га., розташовану на території Бобровицької міської ради ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з тим, що вказана земельна ділянка згідно рішення 4 сесії 12 скликання Осокорівської сільської ради від 05 травня 1995 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» була передана ОСОБА_3 , яка згідно заповіту все своє майно в рівних частинах заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Виходячи з викладеного, позивачеві роз`яснено про необхідність звернення до органів юстиції для прийняття спадщини, а в разі пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини слід звернутися до суду із позовом про визнання права власності на вказану земельну ділянку (а.с.17).

При цьому, в рішеннях міської ради неодноразово зазначалося про те, що земельна ділянка, на яку ОСОБА_1 має намір отримати дозвіл на розробку технічної документації була передана у власність ОСОБА_3 згідно рішення Осокорівської сільської ради від 05.05.1995.

Згідно норм ч. 1, ч. 5 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею 122 ЗК України визначені повноваження міських рад щодо передачі земельних ділянок у власність, зокрема: сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону (ч.1, ч. 2 ст. 83 ЗК України).

Відповідно до вимог ст. 118 ЗК України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, ромадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно ч. 1, 2 ст. 55 ЗУ «Про землеустрій», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

Виходячи з аналізу вищевикладених правових норм, надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою міською радою щодо земельної ділянки, переданої у власність громадянам не передбачене чинним законодавством, а тому суд вважає, що рішення сесій Бобровицької міської ради є правильними та відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки земельна ділянка була передана у власність матері позивача ОСОБА_3 , а відповідно до декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №15-92, право власності на земельну ділянку посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Тому ОСОБА_1 , як спадкоємець, має право звернутись до землевпорядної організації особисто за виготовленням технічної документації.

Враховуючи викладене, позовна вимога щодо визнання протиправними та скасування рішень Бобровицької міської ради задоволенню не підлягає.

Вимоги про зобов`язання об`єднаної територіальної громади прийняти рішення про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) також задоволенню не підлягають, оскільки, як зазначено вище, Бобровицька міська рада не уповноважена на надання дозволів на розробку технічної документації із землеустрою на земельні ділянки, які перебувають у приватній власності громадян.

З урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення, позивача було звільнено від сплати судового збору за одну позовну вимогу в сумі 908, 00 грн., то ці судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76- 81, 82, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, статтями 78, 83, 116, 118, 122, 158 ЗК України, 1216, 1218, 1223, 1233, 1268, 1296 ЦК України, ст. 55 ЗУ «Про землеустрій»,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до об`єднаної територіальної громади Бобровицької міської ради Чернігівської області про скасування рішень Бобровицької міської ради 2 сесії 8 скликання від 11.12.2020 №59-2/VIII та 4 сесії 8 скликання від 28.01.2021 за №154-4/ VIII та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Судовий збір в сумі 908, 00 грн., від сплати якого ухвалою суду від21.12.2021 ОСОБА_1 звільнено, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Найменування сторін: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ); відповідач - об`єднана територіальна громада в особі Бобровицької міської ради Чернігівської області (17400, вул. Лупицька, 4, м.Бобровиця, Чернігівська область, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04 липня 2022 року.

Суддя Л.М.Демченко