ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2196/22 Справа № 204/8421/16-ц Категорія 27 Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Лаченкової О.В.,

при секретарі Кравченко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2021 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ПАТ «МТБ Банк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 06 березня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» (далі ВАТ «Морський транспортний банк»), правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 00054/RD про надання кредиту у вигляді не поновлювальної кредитної лінії на суму 44 821, 00 доларів США, на такі цілі: 40 483, 00 доларів США на споживчі потреби та 4 338, 00 доларів США на сплату страхових платежів відповідно до умов договору, зі сплатою 15 % річних за фактичний період користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом з терміном погашення 05 березня 2012 року включно, який був продовжений додатковими угодами до кредитного договору від 15 липня 2009 року № 1, від 15 квітня 2010 року № 2 та від 05 березня 2012 року № 3. Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору позичальник зобов`язалася на умовах, в розмірі та в строки, встановлені у договорі, повернути банку кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити комісії, пені та штрафи.

З метою забезпечення своєчасного та повного виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_3 06 березня 2007 року було укладено договір іпотеки № 00022rd, предметом якого є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Банк у повному обсязі виконав взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, що підтверджується заявою на видачу готівки від 07 березня 2007 року та випискою по рахунку позичальника. Всупереч умовам кредитного договору позичальник від своєчасного виконання зобов`язань ухиляється, погашення кредиту та процентів відповідно до графіка щомісячних платежів не виконується.

09 липня 2014 року банком ОСОБА_3 , ОСОБА_2 направлено вимогу про необхідність повернути кредит, сплатити проценти та штрафні санкції, яку було вручено ОСОБА_3 15 липня 2014 року, та ОСОБА_2 12 липня 2014 року.

17 вересня 2014 року банк звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором. Станом на 30 листопада 2016 року заборгованість перед банком за кредитом і процентами складає 40 436, 05 доларів США, з яких: 27 133, 44 доларів США сума кредиту, 13 302, 61 доларів США проценти на основну суму боргу, заборгованість за пенею і штрафними санкціями в сумі 594 911, 89 грн, з яких 275 008, 24 грн пеня за несплачену суму кредиту за період з 16 вересня 2013 року до 30 листопада 2016 року, 211 996, 52 грн пеня за несплачені проценти за користування кредитом в період з 16 вересня 2013 року до 30 листопада 2016 року, 34 891, 63 грн штраф, передбачений пунктом 4.2 кредитного договору, 73 015, 50 грн штраф, передбачений пунктом 20 договору іпотеки.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд звернути стягнення на передану в іпотеку двокімнатну квартиру, загальною площею 42, 4 кв. м, житловою площею 26, 9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 в порядку спадкування від ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «МТБ Банк» за кредитним договором від 06 березня 2007 року в сумі 40 436, 05 доларів США та 594 911, 89 грн, з яких: 27 133, 44 доларів США - кредитні кошти, 13 302, 61 доларів США - проценти на основну суму боргу, 594 911, 89 грн. - пеня та штрафи. Вирішити питання про судові витрати у справі.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Звернуто стягнення на передану в іпотеку двокімнатну квартиру, загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 в порядку спадкування від ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «МТБ Банк» за кредитним договором №00054/RD від 06 березня 2007 в сумі 31 358, 83 доларів США, з яких: 27 133, 44 долари США кредитних коштів, 4 225, 39 доларів США проценти на основну суму боргу, та пенею у сумі 12 577 грн. 95 коп., з яких: 4 261 грн. 77 коп. пеня за несплачену суму кредиту, 8 316 грн. 18 коп. пеня за несплачені проценти за користування кредитом. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що боржник належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання згідно з умовами кредитного договору, а саме в терміни, встановлені кредитним договором, кошти не повертала, графіка погашення заборгованості не дотримувалася, а тому у іпотекодержателя виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки, виходячи зі змісту договору та Закону України «Про іпотеку», оскільки право іпотеки є чинним для спадкоємця ОСОБА_1 , яка не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позову, суд першої інстанції зробив висновок про те, що із направленням письмової вимоги про погашення боргу на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кредитним договором, у зв`язку з систематичним невиконанням позичальником його умов, банком було змінено строк виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором від 06 березня 2007 року, який припинив свою дію після 15 вересня 2014 року (через 60 календарних днів з моменту надіслання банком відповідної письмової вимоги), саме тому банк втратив можливість нарахування та стягнення процентів за кредитним договором після 15 вересня 2014 року. Суд зробив висновок про те, що сума процентів на основну суму боргу має бути зменшена до 4 225, 39 доларів США. Сума пені повинна бути стягнута в межах строку позовної давності, а саме: у розмірі 4 261 грн. 77 коп. за несплачену суму кредиту, та у розмірі 8316 грн. 18 коп. за несплачені проценти за користування кредитом. Суд застосував сплив спеціальної позовної давності до вимог про стягнення штрафу.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що співвідношення обставин процесуального правонаступництва та сплив строку позовної давності, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Вважає, що судовим рішенням протиправно звернено стягнення на предмет іпотеки, оскільки вона не зареєстрована як власник предмета іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав прав власності на нерухоме майно. Суд дійшов невірних висновків щодо наявності заборгованості та правильності розрахунку її розміру.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції фактично оскаржується в частині задоволення позовних вимог про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Від позивача ПАТ «МТБ Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, ухваленого на підставі об`єктивно досліджених доказів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, 06 березня 2007 року між ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК», в особі керуючого філією ВАТ «МТБ» в м.Дніпропетровську та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №00054/DR, за умовами якого, банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний (валютний) рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку з 06 березня 2007 року, терміном погашення по 05 березня 2012 року включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у сумі 44 821 доларів США, на наступні цілі: споживчі потреби (будівництво), у сумі 40 483,00 доларів США, а також у сумі 4 338,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 15% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та зі сплатою комісії: комісії за обслуговування кредиту у розмірі нуль процентів, що сплачується щомісяця в період сплати у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, незалежно від валюти кредиту; комісії за оформлення кредитного договору 0,2 процентів, що сплачується у момент надання кредиту у гривні за курсом НБУ на дату, нарахування незалежно від валюти кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.8. кредитного договору.

За змістом п. 4.2 договору, за кожний випадок порушення позичальником на строк більш ніж 60 календарних днів зобов`язань по поверненню кредиту, сплаті процентів та комісії, встановлених в п.1.1 даного договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобов`язаний сплатити на першу вимогу банку, штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу, на рахунок, зазначений у п.1.2 даного договору. Сплата штрафу здійснюється в гривні за курсом НБУ на дату нарахування.

Відповідно до довідки за особовим рахунком НОМЕР_2 , на виконання умов укладеного кредитного договору 07 березня 2007 року банк видав ОСОБА_2 кредит за договором №00054/DR у сумі 40 483 долари США (т.4, арк.с.274). Згідно додатків №1, №2, №3 до кредитного договору між банком та ОСОБА_2 узгоджено кінцевий термін погашення кредиту.

06 березня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 06 березня 2007 року №00054/DR було укладено договір іпотеки № 00022rd, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 18.1 договору іпотеки № 00022rd від 06 березня 2007 року, іпотекодавець зобов`язується в день укладання цього договору застрахувати предмет іпотеки на узгоджену з іпотекодавцем суму на користь іпотекодержателя від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження, випадкового псування, стихійних явищ (лих), техногенних аварій, протиправних дій третіх осіб, а також надати в цей термін іпотекодержателю договір страхування та докази сплати страхового платежу. Не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії зазначеного договору страхування іпотекодавець зобов`язаний подовжити строк його дії або укласти новий договір у встановленому законом порядку та надати іпотекодержателю докази цього та сплати страхового платежу. До повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець зобов`язується не призначати будь-яку іншу особу вигодонабувачем за договором страхування предмета іпотеки.

Згідно п. 20 договору іпотеки № 00022rd від 06 березня 2007 року, у випадку порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених п.п. 18.1, 18.5, 18.6, 18.8, 18.9, 18.10 цього договору, він сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 25% від вартості предмету іпотеки, зазначеної в п.11 цього договору.

Додатковими угодами до кредитного договору №00054/DR від 06 березня 2007 року №1 від 15 липня 2009 року, №2 від 15 квітня 2010 року та №3 від 05 березня 2012 року строк погашення кредиту було продовжено. Крім того, додаткова угода №3 від 05 березня 2012 року до кредитного договору була укладена, у тому числі й у зв`язку зі зміною найменування банку з «ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» на «ПАТ «МАРФІН БАНК».

15 липня 2009 року, 15 квітня 2010 року, 18 липня 2012 року між банком та ОСОБА_3 укладено відповідні договори №1, №2, №3 про внесення змін до договору іпотеки № 00022rd.

Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 26 лютого 2007 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину б/н, 28 липня 1994 року, виданого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстр № 2-3027.

17 липня 2012 року між ПрАТ «Страхове товариство Іллічівське» та ОСОБА_2 строком дії до 23 липня 2013 року було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків позичальника банку №ДнУ-01-000261, де вигодонабувачем зазначено позивача.

17 липня 2012 року між ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування майна позичальника банку (будівлі, споруди, приміщення) №ДнУ-10-000239 строком дії до 23 липня 2013 року, де вигодонабувачем є позивач, а предметом договору майно за адресою: АДРЕСА_1 .

09 липня 2014 року за вих.№444/08 Центральним відділенням ПАТ «Марфін Банк» у м. Дніпропетровську на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було направлено письмову вимогу про погашення боргу за кредитним договором, у зв`язку з систематичним невиконанням позичальником його умов. Банко вимагалося дострокового погашення заборгованості у термін 60 днів з дня отримання даного повідомлення, попереджаючи про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимог. Вимоги банку виконані не були. Відповідно до поштових повідомлень, вимога банку про дострокове повернення кредиту отримана ОСОБА_3 15 липня 2014 року, ОСОБА_2 12 липня 2014 року.

17 вересня 2014 року ПАТ «МАРФІН БАНК» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року провадження у справі за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором зупинено до набрання законної сили рішенням Іллічівського міського суду Одеської області у справі №501/2701/2016-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Марфін Банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним.

23 травня 2014 року на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позивачем була направлена письмова вимога за вих.№350/08 про сплату страхових платежів та надання банку документів, що підтверджують укладення нового договору страхування та сплати страхових платежів на новий період страхування. Відповідно до поштових повідомлень вимога банку отримана ОСОБА_3 та ОСОБА_2 27 травня 2014 року.

За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у власності відповідача також перебуває 1/2 частина квартири АДРЕСА_3 та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 23 лютого 2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 41 рік (актовий запис № 2216).

14 лютого 2018 року за вих.№56/08 ПАТ «МАРФІН БАНК» на адресу Третьої дніпровської нотаріальної контори, П`ятої дніпровської нотаріальної контори, Сьомої дніпровської нотаріальної контори направлено вимогу (претензію) про обов`язок спадкодавця ОСОБА_3 .

П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою на адресу ПАТ «МАРФІН БАНК» на претензію від 14 лютого 2018 року повідомлено про заведення спадкової справи за № 52/2018, та про те, що з заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ніхто не звертався.

31 травня 2018 року ПАТ «МАРФІН Банк» звернулося до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про надання інформації щодо осіб, які вступили у спадщину по спадковій справі № 52/2018.

За змістом повідомлення П`ятої державної нотаріальної контори від 05 червня 2018 року за №1249/02-14, отриманого ПАТ «МАРФІН БАНК» 17 липня 2018 року, банку стало відомо, що із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 . Свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

18 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за померлим дядьком ОСОБА_3 (т.4, арк.с.131).

Відповідно до приведеного розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 24 січня 2020 року заборгованість з повернення кредитних коштів, процентів, пені та штрафам складає 40 436, 05 доларів США та 59 4911, 89 грн.

Задовольняючи частково вимоги суд першої інстанції виходив із того, що спадкоємець, набув статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, тому у зв`язку із встановленим фактом невиконання позичальником умов кредитного договору, відповідає за задоволення вимоги іпотекожержателя в межах вартості предмета іпотеки, що свідчить про наявність безумовних правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у порядку статті 1269 ЦК України ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , подавши до нотаріальної контори в установлений законом строк відповідну заяву, відтак в силу ст. 23 ЗУ Про іпотеку набула статус іпотекодавця зазначеної квартири.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі у редакції закону на момент виникнення спірних правовідносин), іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Встановлено, що у пункті 2 договору іпотеки сторони узгодили, що іпотека за цим договором забезпечує виконання зобов язань позичальника за кредитним договором від 06 березня 2007 року, укладеного між ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» та ОСОБА_2 по поверненню кредиту.

Відповідно до частини другої татті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому передбачено у пункті 2.3.3. кредитного договору.

При цьому сторони передбачили, що зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 60 днів з дати одержання відповідної вимоги.

Вимога кредитора про дострокове повернення кредиту направлена банком 09 липня 2014 року на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та особисто отримана ОСОБА_3 15 липня 2014 року, ОСОБА_2 12 липня 2014 року, але останніми не виконана.

Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 (майновий поручитель) ОСОБА_3 помер. Спадкоємцем ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Отже, зі змісту частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» слідує, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного суду від 08 квітня 2019 року у справі № 338/1769/15-ц (провадження № 61-26128св18), від 09 червня 2021 року у справі № 283/1988/16-ц (провадження № 61-1189св20), від 21 липня 2021 року у справі № 127/16575/19 (провадження № 61-5317св20), від 15 вересня 2021 року у справі № 752/14500/19 (провадження № 61-554св21).

При вирішенні спору суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майнового поручителя ОСОБА_3 , отже положення статей 1281, 1282 ЦК України не підлягають застосуванню до правовідносин сторін. Смерть майнового поручителя не впливає на обсяг та порядок виконання боржником основного зобов`язання.

Банк реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, ще у 2016 році, звернувшись до суду з відповідним позовом до ОСОБА_3 .

Доказів виконання основного зобов`язання за кредитним договором сторонами не надано, матеріали справи не містять.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, враховуючи заявлені позовні вимоги та підстави, на які позивач посилався в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для зверення стягнення на іпотечне майно, оскільки відповідач в порядку спадкування набула статус іпотекодавця і має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому обсязі і на тих умовах, що існували на момент набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті вирішення спору. Судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Висновки суду не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, на які посилався скаржник у апеляційній скарзі, висловленим у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не взято до уваги співвідношення обставин процесуального правонаступництва та сплив строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову, не заслуговують на увагу, оскільки при оцінці спірних правовідносин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності у позивача обов`язку в установлений статтею 1281 ЦК України строк пред`являти свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_3 помер після відкриття провадження у справі, а саме 18 листопада 2017 року під час розгляду справи Верховним Судом. Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року залучено спадкоємця померлої сторони у справі ОСОБА_1 , яка у встановленому законом порядку звернулася до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини.

Крім того, суд звернув увагу на те, що норма ст. 1281 ЦК України щодо строків звернення кредитора до спадкоємців із вимогою у даному випадку не застосовується, оскільки у даній справі має місце процесуальне правонаступництво, відповідно до якого до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь за останнього.

Роз`яснення Верховного Суду у справі № 522/407/15-ц від 17 квітня 2018 року на які посилається відповідач, не можуть застосовуватися в рамках розгляду даної справи, так як наслідки пропуску строку згідно зі ст. 1281 ЦК України можуть застосовувати, зокрема, у разі смерті спадкодавця до відкриття провадження у справі, коли процесуальне правонаступництво вже не є можливим.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що відповідач не є власником предмета іпотеки, не заслуговують на увагу, та спростовуються наступним чином. Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 дійсно не зареєструвала за собою право власності на спадкове майно і власником вищезазначеної квартири зазначений померлий ОСОБА_3 , проте це не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, так як незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцем на час відкриття спадщини ( ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно, але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності.

Таким чином, доводи відповідача про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки, з причини відсутності відомостей про нового власника в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на невірні висновки суду з приводу наявної заборгованості та правильності приведеного розрахунку, спростовуються детально розписаними та обґрунтувано врахованими розрахунками, зробленими з урахуванням правової позиції висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Таким чином, порушень норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до скасування рішення суду колегією суддів не встановлено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2021 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2067 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

О.В. Лаченкова