Провадження № 2/537/880/2022
Справа № 537/1270/22
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.07.2022 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді - Маханькова О.В.

за участю секретаря судового засідання Костюкевич Н.В.

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.09.2015 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спору щодо місця проживання дочки немає. Протягом останнього року стосунки з чоловіком розладились, зникло взаємопорозуміння і взаємоповага. Стали частими сварки, в тому числі через те, що відповідач систематично, не доводячи до відому позивачки, без її згоди та в супереч інтересам сім`ї, отримував кредити в різних фінансових установах та кредитних спілках, які потім витрачав на азартні ігри. Понад шість місяців кожен з подружжя живе окремо та своїми інтересами. Шлюбні відносини не підтримують. Примирення не можливе. Фактично сім`я припинила своє існування. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача. На підставі цього позивач просить суд розірвати зареєстрований шлюб з відповідачем. Дочку залишити проживати з нею.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.06.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Позивач в судовому засіданні просила позов задовільнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Просив розірвати укладений шлюб між ним та позивачкою, зазначав, що строк на примирення не потрібен. Не заперечував, проти визначення місця проживання дочки ОСОБА_3 разом з матірью, стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дочки та судових витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 18 вересня 2015 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 906.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 від 14.04.2017 року.

Положенням статті 1 Сімейного кодексу України передбачено, що побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України).

За правилом ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

За змістом ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачкою.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Сторони не виявили бажання примиритися.

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя позивача з відповідачкою не склалося та припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе.

Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дочки, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, сторони на даний час проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, згоди на матеріальне утримання дитини між сторонами не досягнуто.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу батьків або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів, згідно із ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Беручи до уваги зазначене, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини.

Відповідно до вимог ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, суд зазначає, що позивач просив вирішити питання про визначення місця проживання дочки разом з нею. Вказував на те, що спору між нею та відповідачем про місце проживання дитини після розлучення не має.

Пленум Верховного Суду України у постанові №11 від 21.12. 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя роз`яснив, що при розірванні шлюбу судам необхідно визначати місце проживання дитини.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти визначення місця проживання їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після розлучення разом з матір`ю.

В п.п. 4,18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що « Оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу.

В постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 р. у справі N 200/952/18 зазначено про наступне: за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

А тому, оскільки матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо місця проживання дитини після розлучення, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживати разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем її проживання АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи наведене та керуючись Конституцією України, ст. ст. 24, 55, 56, 75, 80, 84,110, 112, 113, 115, 180, 181, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 81, 133, 141, 142, 206,263- 265, 277, 354-355, 430 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовільнити повністю.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18 вересня 2015 року Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 906 - розірвати.

ОСОБА_1 залишити прізвище, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, який розривається, тобто ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Після розірвання шлюбу визначити місце проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Маханьков О.В.