Єдиний номер справи 489/7502/21//
Провадження 22-ц812/685/22 Головуючий по 1 інстанції Коваленко І.В.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2022р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання Стрілець К.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою Миколаївського міського центру зайнятості

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2022р.

за позовом Миколаївського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю,

встановила:

У листопаді 2021р. Миколаївський міський центр зайнятості пред`явив позов до ОСОБА_1 про стягнення 815,78 грн. безпідставно отриманої допомоги по безробіттю.

Позивач зазначав, що у зв`язку зі зверненням відповідача 23.06.2014р. йому на підставі Закону «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття» надано статус безробітного та призначено допомогу про безробіттю.

Під час розслідування страхового випадку, за результатами якого складено Акт №28 від 02 лютого 2021р., з`ясовано, що відповідач приховав інформацію про виконання робіт та отримання доходу в період з 02.06.2014р. по 27.06.2014р. та з 01.07.2014р. по 31.07.2014р., яка мала суттєве для перебування його в статусі безробітного та отримання допомоги по безробіттю.

З 01.07.2014р. по 27.07.2014р. відповідачу була нарахована та виплачена допомога по безробіттю в сумі 815,78 грн. на отримання якої він не мав права.

Посилаючись на те, що відповідач в досудовому порядку не побажав повернути безпідставно отриману допомогу по безробіттю, позивач просив про задоволення позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2022р. у задоволені позову відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Зідно з п.1 ч.1 ст.1215 ЦК не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

За правилами ст.36 Закону «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих

соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного

невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з

цієї особи відповідно до законодавства України з моменту

виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення

та надання соціальних послуг.

Згідно з п.2 ч.1 Закону «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, у зв`язку із зверненням 23.06.2014р. ОСОБА_1 до Ленінського районного центру зайнятості йому було надано статус безробітного та призначено допомогу про безробіттю.

З 01.07.2014р. по 27.07.2014р. ОСОБА_1 було виплачено 815,78 грн. допомоги по безробіттю.

За даними договору №73 від 01.07.2013р., додаткових договорів №6 від 01.10.2013р., №2 від 30.12.2013р., №3 від 31.03.2014р., №4 від 27.06.2014р., актів виконаних робіт від 27.06.2014р., 31.07.2014р. ОСОБА_1 надавав оплатні послуги ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал».

Встановивши факт недобросовісності ОСОБА_1 , який перебуваючи у статусі безробітного і в період нарахування йому допомоги по безробіттю отримував дохід, відомості про який своєчасно не надав центру зайнятості, що відповідно вплинуло на прийняте рішення з цього приводу, суд дійшов до вірного висновку про безпідставне отримання відповідачем цієї допомоги.

В той же час, висновок суду про наявність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності є помилковим.

Зі змісту ст.268 ЦК слідує, що позовна давність не поширюється на вимоги у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.4 ст.38 Закону «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття» строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України "Про зайнятість населення", адміністративних штрафів, а також інших

видів заборгованості перед Фондом не застосовується.

Враховуючи те, що на вимоги центру зайнятості про повернення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю позовна давність не поширюється, а ці вимоги є обґрунтованими, то рішення суду в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач як інвалід війни 2 групи звільнений від сплати судового збору (п.9 ч.1 ст.5 Закону «Про судовий збір»), то понесений відповідачем цей вид судових витрат при подачі позовної заяви і апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави на підставі ч.6 ст.141 ЦПК.

Керуючись ст.ст.367,374-376,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Миколаївського міського центру зайнятості задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2022р. скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Миколаївського міського центу зайнятості 815,78 грн. безпідставно отриманої допомоги по безробіттю.

Судовий збір сплачений Миколаївським міським центром зайнятості, у зв1язку з розглядом справи в суді першої і апеляційної інстанції в розмірі 5675 грн. компенсувати за рахунок держави, стягнувши вказану суму з державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку України на користь Миколаївського міського центру зайнятості.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 05 липня 2022р.

Головуючий: Судді: