ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №499/563/21

Апеляційне провадження№22-ц/813/5991/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Врони Андрія Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 23 листопада 2021 року, постановлене під головуванням судді Погорєлова І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та відзиву на позов

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Знам`янскої сільської ради Одеської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 5,28 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Знам`янської сільської ради. За життя ОСОБА_2 склав заповіт, згідно якого дану земельну ділянку заповів їй.

Зазначала, що строк для прийняття спадщини вона пропустила у зв`язку з тим, що саме в той час, коли необхідно було приймати спадщину, вона захворіла, знаходилася на лікуванні та не могла пересуватися, що підтверджується медичною довідкою.

Вказувала, що нотаріальна контора відмовляється приймати у неї заяву про прийняття спадщини з тих підстав, що вона пропустила шестимісячний строк для її подачі.

Посилаючись на те, що строк на подання зазначеної заяви пропущений нею з поважних причин, ОСОБА_1 просила визначити їй додатковий строк у чотири місяці для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.1-3).

Дані про те, що підстави для задоволення позову ОСОБА_1 уточнювалися чи доповнювалися позивачкою у передбачений законом спосіб, матеріали справи не містять.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 18 серпня 2021 року відповідача Знам`янску сільську раду Одеської області замінено на належного відповідача ОСОБА_3 (40-41)

У відзиві на позов ОСОБА_3 позов не визнала з тих підстав, що вона є племінницею померлого ОСОБА_2 , здійснювала його поховання за власні кошти та своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Позовні вимоги ОСОБА_1 вважає безпідставними, оскільки строк для подання заяви про прийняття спадщини тривав 6 місяців, а тому її хвороба тривалістю 20 календарних днів, яка не підтверджена належним та допустимим доказом, не є поважною причиною пропуску такого строку (а.с.47-50).

У відповіді на відзив та додаткових поясненнях, а також у запереченнях на відповідь на відзив та в додаткових поясненнях, кожна із сторін та їх представники підтримали свої вимоги та заперечення (а.с.60-62, 78-81, 108-109,114-115121-122).

Зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 23 листопада 2021 року в позові ОСОБА_1 відмовлено (а.с.130-135).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі адвокат Врона А.В. в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Крім доводів, що містяться у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

-про існування заповіту, як і про смерть спадкодавця ОСОБА_1 дізналася від знайомих після спливу строку на звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини,

-суд першої інстанції не дослідив, чи вчиняв нотаріус дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини, чи здійснював їх виклик як спадкоємців за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця, оскільки при наявності заповіту належне повідомлення спадкоємців про вкриття спадщини є обов`язком нотаріуса та не взяв до уваги правові висновки Верховного Суду в постановах від 17 жовтня 2018 року по справі № 681/203/17-ц, від 10 січня 2019 року у справі №263/1221/17, від 04 грудня 2019 року у справі №205/3855/17 та в постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №1320цс17;

-суд першої інстанції не з`ясував принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не взяв його до уваги (а.с.138-142).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 в інтересах відповідача ОСОБА_3 , посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (а.с.165-171).

Відповідачка та її представник про дату судового засідання, призначеного на 21 червня 2022 року, повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи на іншу дату з поважних причин до суду не подали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки адвоката Врону А.В., який прийняв участь у справі в режимі відеоконференції, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що докази, надані ОСОБА_1 не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили її звернення до нотаріуса у визначений ч.1ст.1270 ЦК України. Необізнаність спадкоємця про факт смерті спадкодавця не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Останнім його місцем проживання та місцем відкриття спадщини було с.Знам`янка Березівського району Одеської області, що підтверджується довідкою сільської ради (а.с.7,11).

02 червня 2017 року ОСОБА_2 склав заповіт, відповідно до якого належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 5,28 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією заповіту та копією державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.8,9).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру даний заповіт є чинним (а.с.29).

Згідно копії спадкової справи, спадкоємцем ОСОБА_2 за законом є ОСОБА_3 , яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса та на підставі її заяви було заведено спадкову справу.

Так, 12 листопада 2020 року до нотаріальної контори надійшла заява від ОСОБА_3 , в якій вона посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_2 , що крім неї є спадкоємець ОСОБА_5 , інша племінниця спадкодавця (а.с.22-35).

Згідно довідки сільської ради, відповідачка поховала свого дядька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за власні кошти (а.с.54).

Із матеріалів спадкової справи також видно, що 20 липня 2021 року ОСОБА_1 подала до нотаріуса за місцем ведення спадкової справи заяву, відповідно до якої повідомила нотаріуса про те, що є спадкоємцем ОСОБА_2 за заповітом; що вона у зв`язку з пропуском строку подала до Іванівського районного суду Одеської області позов про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.32).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для ОСОБА_1 , як спадкоємця майна та майнових прав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини визначався періодом з 10 вересня 2020 року до 10 березня 2021 року.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст.1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1ст.1269 ЦК України).

Згідно з ч.3ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч.3ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:

1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави;

2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року по справі № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. При оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку,суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

ОСОБА_1 в обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини, вказувала, що саме в той час, коли необхідно було приймати спадщину, вона захворіла, знаходилася на лікуванні та не могла пересуватися, що підтверджується медичною довідкою.

Дані про те, що підстави для задоволення позову ОСОБА_1 уточнювалися чи доповнювалися позивачкою у передбачений законом спосіб, матеріали справи не містять.

На підтвердження своєї хвороби ОСОБА_1 до позовної заяви було надано консультативний висновок доцента кафедри внутрішньої медицини №2 кандидата медичних наук пульмонолога ОСОБА_6 від 27 червня 2021 року, відповідно до змісту якого ОСОБА_1 має діагноз гострий гнійних бронхіт, повторний огляд 01 березня 2021 року, 15 березня 2021 року запис на момент огляду бронхіту немає, діагноз здорова (а.с.10).

Із змісту листа в.о. ректора Одеського національного медичного університету (далі ОНМедУ) від 21 жовтня 2021 року видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на стаціонарному, амбулаторному та консультативному лікуванні в Центрі реконструктивної та відновної медицини ОНМедУ у період з 10 вересня 2020 року до 10 березня 2021 року не перебувала, медична карта ОСОБА_1 амбулаторного чи стаціонарного хворого відсутня, в документації з лікувальної роботи ОСОБА_1 не зареєстрована. Також вказано, що відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №028/о «консультативний висновок спеціаліста», затвердженої наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року №110, дані висновки вклеюються в форму №025/о (картка амбулаторного хворого) та №003/о (картка стаціонарного хворого), інших умов обліку та реєстрації консультативних висновків немає (а.с.98).

Доказів того, що хворобливий стан здоров`я унеможливлював подати заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця у встановлений законом строк, позивачка не надала.

Таким чином, ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження неможливості здійснювати самостійні пересування та/або наявність потреби у сторонньому догляді, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову, в якому єдиною підставою для його задоволення було зазначено те, що ОСОБА_1 не змогла у передбачений законом строк прийняти спадщину, оскільки вона захворіла, знаходилася на лікуванні та не могла пересуватися, що підтверджується медичною довідкою.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 17 червня 2021 року у справі №152/648/18, від 30 червня 2021 року у справі № 766/3301/16, від 10 червня 2021 року у справі №753/7530/20.

У постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі №172/888/18 зроблено висновок про те, що на час звернення до нотаріальної контори стан здоров`я позивача не змінився, на лікуванні він не перебував, а тому відсутні підстави для висновку, що хвороба позивача була об`єктивною та непереборною перешкодою, з якою закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №496/3234/19 зроблено висновок про те, що сам факт захворювання позивача не свідчить про те, що вона фізично не могла прибути до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини або направити таку заяву засобами поштового зв`язку, чи не могла запросити нотаріуса для складення відповідної заяви за місцем свого проживання у разі неможливості подати заяву до нотаріальної контори особисто у разі хвороби.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанцій правильно виходив із того, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку про прийняття спадщини. При цьому судом надано належну правову оцінку доводам позивача про поважність пропуску такого строку з огляду на хворобу за весь шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини, та правильно їх відхилено, як такі, що також не свідчать про наявність об`єктивних обставин, оскільки вона не позбавлена можливості була подати таку заяву у проміжок часу, коли вона не перебувала на лікуванні.

Надані, ОСОБА_1 докази щодо неможливості подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з хворобою, лікуванням є недостатніми доказами, оскільки охоплюють неповний період строку, відведеного на прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини.

Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Важливими у цьому аспекті є тривалість стаціонарного лікування та ступінь захворювання.

Розглядаючи справу суд першої інстанції не встановив існування поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини з підстав перебування на лікуванні, які мали місце до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . До того ж, знаходячись на лікуванні позивачка мала можливість надіслати заяву поштовою кореспонденцією до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Тобто, чинне законодавство не позбавляє спадкоємця права направити заяву про прийняття спадщини за допомогою засобів поштового зв`язку, а також подати її через орган місцевого самоврядування.

На вказане звернута увага в постановах Верховного Суду від 17 лютого 2022 року у справі №953/15603/20, від 09 лютого 2022 року у справі №709/769/19.

Вищенаведене узгоджується й з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі №332/3796/19, де вказано, що позивач не була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно п.24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судової практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008року №7 при розгляді справ про визначенні додаткового строку для прийняття спадщини слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса вчиненні нотаріальної дії тощо.

Разом з тим, ОСОБА_1 до позовної заяви не було надано жодних документів, які свідчать про відмову нотаріуса у вчинені нотаріальної дії.

В матеріалах спадкової справи відсутня відмова нотаріуса у прийнятті відповідної заяви ОСОБА_1 або роз`яснення щодо дій у випадку пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Спадкова справа містить лише лист позивачки, яким вона інформує нотаріуса про звернення до суду із заявою про визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відомостей щодо відмови у прийнятті такої заяви від позивачки з боку нотаріуса спадкова справа не містить.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно визначив, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували викладені нею у позовних заявах обставин в обґрунтування своїх заявлених позовних вимог. Суд вірно зробив висновок про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог за їх безпідставністю та їх недоведеністю.

Матеріали справи не містить доказів того, що ОСОБА_1 у зв`язку із хворобою об`єктивно була позбавлена можливості подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини в інший, передбачений законом спосіб, без особистої присутності у нотаріуса (поштове відправлення, довіреність на вчинення від свого імені необхідних дій іншій особі тощо).

Доводи апелянта про те, що про існування даного заповіту апелянту не було відомо, як і про смерть спадкодавця є необґрунтованими, оскільки в позовній заяві від 28 липня 2021року, яка підписана власноручно ОСОБА_1 , нею зазначено, що за життя ОСОБА_2 склав заповіт на її ім`я щодо земельної ділянки площею 5.28 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Знам`янівської сільської ради Іванівського району Одеської області (державний акт на право приватної власності на землю серія ОД №036717).

Згідно копії заповіту, наданого разом із позовною заявою, ОСОБА_1 власноручно зроблено напис: «Згідно з оригіналом» - вказаний заповіт було посвідчено секретарем Знам`янівської сільської ради Іванівського району Одеської області Бащак Т.І. 02 червня 2017 року та зареєстровано в реєстрі за №39. Заповіт було складено в двох примірниках: один зберігається у справах Виконкому Знам`янівської сільської ради Іванівського району Одеської області, а другий виданий заповідачу - ОСОБА_2 .

Окрім того, до позовної заяви було також додано копію Державного акту на земельну ділянку серія ОД №036717, на якій позивачкою також власноручно зроблено напис: «згідно з оригіналом».

В позовній заяві та інших заявах по суті справи позивач неодноразово зазначала, що всі документи, копії яких додано до позовної заяви, є у неї в наявності та можуть бути надані в судове засідання. Тобто оригінал заповіту та Державний акт на право власності на земельну ділянку на час звернення позивачки до суду знаходиться безпосередньо у неї.

Вказані обставин підтверджують про обізнаність ОСОБА_1 про наявність заповіту на її користь, тому позивачці було достеменно відомо про наявність посвідченого на її користь заповіту.

Доводи апелянта про неповідомлення нотаріусом Чеборак Л.Д. про відкриття спадщини до уваги не приймаються з таких підстав.

Відповідно до ст.63 Закону України «Про нотаріат» державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Згідно з пунктом 209 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція № 20/5), при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Матеріали справи не містять доказів того, що нотаріус, який відкрив спадкову справу, знав або міг знати про місце проживання чи роботи позивача ОСОБА_1 .

Окрім того, відповідно до заяви ОСОБА_1 , що міститься в спадковій справі та датована 20 липня 2021року - адреса реєстрації позивачки вказана: АДРЕСА_1 , а вже під час подання позовної заяви нею вказано іншу адресу: АДРЕСА_2 .

Текст заповіту взагалі не містить інформацію про місце проживання або реєстрації позивачки. Тобто, нотаріус не знав та не міг знати про місце проживання чи роботи апелянта.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2019 року у справі №628/3852/16., де зазначено, що посилання на порушення нотаріусом приписів ч.1ст. 63 Закону України «Про нотаріат» щодо повідомлення позивача про відкриття спадщини є необґрунтованими, оскільки такий обов`язок стосується лише тих спадкоємців, місце проживання або місце роботи яких відоме нотаріусу, однак Закон не зобов`язує нотаріуса здійснювати розшук осіб, що можуть претендувати на спадкове майно, якщо йому не відомо про факт наявності інших спадкоємців або про їх місцезнаходження чи місце роботи. Недобросовісність поведінки іншого спадкоємця щодо ненадання нотаріусу відомостей про осіб, які можуть бути спадкоємцями, також не свідчить про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки не є перешкодою на вчинення спадкоємцем дій по прийняттю спадщини.

За приписами ст.63 Закону України «Про нотаріат» виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі не є обов`язком нотаріуса, а тому посилання на невиконання такого обов`язку нотаріусом є необґрунтованим. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №467/1384/19.

Посилання апелянта на наявність карантинних обмежень, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» до уваги не приймаються з оскільки позовна заява ОСОБА_1 , не містила такої підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що постанова КМУ була прийнята 09 грудня 2020 року, а спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто за три місяця до встановлення карантинних обмежень.

Карантинні обмеження встановлювались Державною комісією з питань техногенно- екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій. Відповідно до протоколів засідання цієї комісії м. Одеси та Одеська область (Іванівський район тощо) впродовж строку з 10 вересня 2020 року до 10 березня 2021 року лише декілька разів перебувала в «червоній зоні», якій притаманні значні обмеження щодо пересування.

Разом з тим, згідно з інформації, оприлюдненої Нотаріальною палатою України, нотаріуси України працювали та продовжують працювати у період карантину.

Вчинення нотаріальних дій відбувається з дотриманням профілактичних заходів для запобігання поширенню коронавірусу.

Пом`якшення карантину, запроваджені Урядом із 11 травня 2020 року (постанова від 04 травня 2020 №343 про внесення змін до постанови від 11 березня 2020 № 211), не стосуються органів нотаріату, адже жодних заборон для роботи нотаріусів раніше не встановлювалося.

Нотаріуси виконують виключно делеговані державою функції, не є суб`єктами господарювання, а тому на нотаріат не поширювалася постанова №211 щодо заборони роботи бізнесу.

Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено пунктом 3.5 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, в якій зазначено, що якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса.

Тобто, питання щодо необхідності переміщення позивача до нотаріуса за місцем відкриття спадщини було вирішено компетентними державними органами, тому існувала об`єктивна можливість подати відповідну заяву засобами поштового зв`язку. Зазначені дії позивачкою не були здійснені виключно з підстав відсутності власного волевиявлення.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Врони Андрія Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 23 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 червня 2022 року.

Головуючий

Судді: