Справа №333/2214/22
Провадження №2/333/2477/22
РІШЕННЯ

Іменем України

27 червня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Пантюх Ю.Р., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника третьої особи Борисенкової В.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Комунарського району Запорізької міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, -

встановив:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з позивачем за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з відповідачем він перебуває у шлюбі з 06.10.2007, від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , який мешкає з позивачем. З вересня 2020 року позивач з відповідачкою припинили разом проживати. Відповідач ОСОБА_3 постійно мешкає з родиною іншого чоловіка та планує в подальшому зареєструвати з ним шлюб.

Позивач переконаний, що син повинен проживати з ним, так як відповідач жодного разу не поцікавилась справами дитини, не надає жодної матеріальної допомоги.

В судовому засіданні позивач та його представник, який діє на підставі договору про надання юридичних послуг Незола Є.В. просили позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, надіслала до суду заяву в якій вказала про те, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Представник третьої особи, яка діє на підставі довіреності Борисенкова В.Б. у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, зазначила, що діти які досягли 14 років мають право самі вирішувати місце проживання з одним з батьків.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому з 06.10.2007, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , видане Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 767.

Сторони по справі мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 видане Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 555.

Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між подружжям зникло почуття взаємної поваги та любові, взаємодопомоги та підтримки, спільне життя подружжя не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, побут, виховання дитини, що викликає постійні сварки та суперечки, які також впливають на розвиток спільної доньки, тому подальше сумісне проживання між сторонами стало неможливим, шлюб підлягає розірванню.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Позивач також просить визначити місце проживання їх спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Судовому засіданні малолітній ОСОБА_4 вияви бажання проживати разом з батьком.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст. 29 ЦК України).

Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України.

Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини.

При цьому, в ч.3 ст.160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

З огляду на викладене та юридичної доцільності суд вважає в цій частині позов задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 56, 110, 112 СК України, ст. ст. 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 767.

Визначити місце проживання спільної дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з його батьком ОСОБА_1 за адресою його проживання: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 червня 2022 року.

Суддя Ю.Р.Піх