Проваження № 22-ц/824/2977/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 червня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Печерського районного суду м.Києва від 10 листопада 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до народних депутатів України ІХ скликання у кількості 402 нпародних депутати про зобов`язання вчинити дії та стягнення компенсації,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до народних депутатів України ІХ скликання у кількості 402 народних депутати про зобов`язання вчинити дії та стягнення компенсації. Вимогимотивовані тим, що ним підготовлений проект Закону України «ПРо внесенн змін до Закон України «Про вищу освіту» і 09 вересня 2021 року надіслано заяву до народних депутатів про внесення до Верховної Ради України проекту цього закону, однак станом на 09 листопада 2021 року він не отримав відповідей від депутатів. Посилаючись на порушення свого права на звернення, просив зобов`язати відповідачів розглянути його звернення від 09 вересня 2021 ркоу та надати відповідь, а також зобов`язати кожного депутата сплатити йому 20000 грн. компенсації.

Ухвалою судді Печерського районного суду м.Києва від 10 листопада 2021 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись із ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.Скарга мотивована хибністю висновків суду про те, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки народні депутати, до яких ним заявлені позовні вимоги, не є суб`єктами владних повноважень, а тому дна справа має розглядатися вилами цивільного судочинства. Така позиція викладена у постанові Верховнонго Суду від 20 березня 2019 року у справі № 826/8777/18.

Відповідачі не скористалися правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Про час розгляду справи учасники належним чином повідомлені, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали

- 2 -

судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких міркувань.

Відмовляючи у відкритті провадження, суддя першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позовні вимоги позивача щодо оскарження дій чи бездіяльності приватного нотаріуса як державного реєстратора підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому суддя виходив з того, що позивачем заявлені вимоги до народних депутатів України ІХ скликання, які є суб`єктами владних повноважень, а тому вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками судді, оскільки вони не грунтуються на вимогах закону.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст.2 КАС України).

Згідно з наведеними у ст.19 КАС України правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб?єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частина 1 ст.4 КАС України містить визначення термінів, які вживаються у такому значенні:

- адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв?язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

- суб?єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб?єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, за змістом вказаних норм справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, а ці суб`єкти, відповідно, зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

У випадку, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції і не повинен вирішуватись адміністративним судом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 порушив питання про зобов`язання народних депутатів України ІХ скликання розглянути його заяву від 09 вересня 2021 року у відповідності з чинним законодавством та зобов`язати народних депутатів внести до Верховної Ради України підготовлений ним законопроект «Про внесення змін до Закону України «Про вищу освіту», стягнути компенсацію.

Обсяг повноважень та правовий статус народних депутатів України визначаються Конституцією України і законами України «Про статус народного депутата України» та «Про

- 3 -

комітети Верховної Ради України».

Так, згідно ст.ст.1, 3 та 6 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат є представником Українського народу у Верховній Раді України, не має права мати інший представницький мандат чи одночасно бути на державній службі, бере участь у засіданнях Верховної Ради України та роботі депутатських фракцій (груп), комітетів, тимчасових спеціальних комісій, тимчасових слідчих комісій, утворених Верховною Радою України; виконує доручення Верховної Ради України та її органів; бере участь у роботі над законопроектами, іншими актами Верховної Ради України; бере участь у парламентських слуханнях.

Тобто, народний депутат України не є ані посадовою, ані службовою особою органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а є учасником законотворчої діяльності, не відноситься до суб?єктів владних повноважень і не наділений владними управлінськими функціями.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 826/8777/18, де залишаючи без змін ухвалу адміністративного суду про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом юридичної особи до народного депутата України щодо оскарження його дій, Велика Палата зазначила, що системний аналіз законів України «Про статус народного депутата України» та «Про комітети Верховної Ради України» свідчить про те, що народні депутати України не наділені владними управлінськими функціями, а тому не можуть бути відповідачами у статусі суб?єкта владних повноважень щодо реалізації їхньої компетенції у сфері управління.

Зважаючи на викладене, народні депутати України у межах спірних правовідносин у справі, яка переглядається апеляційним судом, не здійснюють владних управлінських функцій стосовно позивача, а відносини, що склалися між сторонами, не засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, здійсненні управлінських чи контрольних функцій однією стороною стосовно іншої.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені ст.19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ураховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначений спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновки суду першої інстанції про належність розгляду справи в порядку адміністративного судочинства є помилковими, оскільки права позивача можуть бути захищені шляхом звернення до загального місцевого суду (до відповідачів як до фізичних осіб, а не як до народниїх депутатів), який розглядає справи, що виникають із цивільних правовідносин.

За таких обставин, висновок судді про відмову у відкритті провадження є помилковим.

Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели

- 4 -

до постановлення помилкової ухвали.

З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає до скасування у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.259, 374, 379, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу судді Печерського районного суду м.Києва від 10 листопада 2021 року про відмову у відкритті провадження скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: