ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/14632/21

Провадження № 22-ц/4820/189/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представниці відповідача ОСОБА_2 ,

представниці третьої особи Андрейчик О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Хмельницької обласної державної адміністрації, третя особа Державне підприємство «Хмельницька обласна служба місцевих автодоріг», про скасування розпорядження та поновлення на роботі за апеляційною скаргою Хмельницької обласної державної адміністрації на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Хмельницької обласної державної адміністрації (далі Облдержадміністрація) про визнання незаконним та скасування розпорядження і поновлення на роботі.

ОСОБА_3 зазначив, що Облдержадміністрація є засновником Державного підприємства «Хмельницька обласна служба місцевих автодоріг» (далі Підприємство).

З 14 січня 2020 року він працював за контрактом на посаді директора Підприємства.

Розпорядженням голови Облдержадміністрації від 28 травня 2021 року №84/2021-р/к позивача звільнено з посади за систематичне невиконання керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього контрактом, а також за порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів підприємства, в тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти.

Звільнення позивача є незаконним з огляду на наступне.

Відповідно до розпорядження голови Облдержадміністрації від 31 жовтня 2019 року №768/2019-р «Про організацію та здійснення внутрішнього контролю у обласній державній адміністрації» зобов`язано керівників державних підприємств, у тому числі позивача, забезпечити подання: до 30 березня 2021 року переліку функцій та процесів, що виконуються установою, а також відомостей про осіб, відповідальних за впровадження внутрішнього контролю; до 15 квітня 2021 року адміністративних регламентів з урахуванням процесів та функцій установи. З 25 березня до 16 квітня 2021 року позивач знаходився на лікуванні, був відсутній на робочому місці та не зміг подати ці відомості з об`єктивних причин. Порушення працівником трудової дисципліни, законодавства з незалежних від нього обставин (виклик до суду, незадовільний стан здоров`я тощо) не тягне за собою дисциплінарної відповідальності та не може бути підставою для його звільнення.

На виконання вимог Закону України від 25 грудня 2015 року №922-VIII «Про публічні закупівлі» (далі Закон №922-VIII) Підприємство здійснило закупівлю послуг «Експлуатаційне утримання автомобільних доріг місцевого значення Хмельницької області на 2021-2022 роки» вартістю 480 000 000 грн. За наслідками проведеної процедури закупівлі між Підприємством і Дочірнім підприємством «Хмельницький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі ДП «Хмельницький облавтодор») укладено договір №215ЕУ від 22 грудня 2020 року на експлуатаційне утримання автомобільних доріг місцевого значення Хмельницької області на 2021-2022 роки. Оскільки такі послуги можуть бути надані тільки дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору, то була застосована переговорна процедура закупівлі лише з одним учасником. Висновок Державної аудиторської служби України про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2020-12-08-002357-b від 3 лютого 2021 року щодо незаконності цієї процедури закупівлі є протиправним і надуманим, у зв`язку з чим в діях позивача відсутні порушення використання фінансових ресурсів Підприємства.

Отже, позивачем не допущено порушень чинного законодавства та не вчинено дисциплінарного проступку.

Позивач є членом професійної спілки Підприємства та обирався до складу профспілкового органу, натомість у порушення ч. 4 ст. 252 КЗпП України його було звільнено до спливу одного року після закінчення строку цих повноважень. Крім того, всупереч ч. 1 ст. 149 КЗпП України Облдержадміністрація не дала належної оцінки письмовим поясненням позивача та не дотрималася порядку застосування дисциплінарного стягнення.

За таких обставин ОСОБА_3 просив суд визнати незаконним і скасувати розпорядження голови Облдержадміністрації від 28 травня 2021 року №84/2021-р/к і поновити його на посаді директора Підприємства.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Суд ухвалою від 13 вересня 2021 року залучив Підприємство до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2021 року позов задоволено. Визнано незаконним і скасовано розпорядження голови Облдержадміністрації від 28 травня 2021 року №84/2021-р/к про звільнення ОСОБА_3 . Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора Підприємства. Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі. Стягнено з Облдержадміністрації на користь держави 1 816 грн судового збору.

Суд виходив з того, що докази систематичного невиконання ОСОБА_3 без поважних причин обов`язків, покладених на нього контрактом, і порушення ним законодавства під час використання фінансових ресурсів підприємства, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти, відсутні.

Також суд дійшов висновку, що гарантії для працівників, які обиралися до складу виборних профспілкових органів, при звільненні на ОСОБА_3 не поширюються.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Облдержадміністрація просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 звільнено з посади за систематичне невиконання керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього контрактом, а також за порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів підприємства, в тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти. Це звільнення проведено відповідачем з дотриманням вимог закону, внаслідок чого підстави для поновлення ОСОБА_3 на роботі відсутні. Суд першої інстанції не застосував норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Підприємство подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові, вказуючи на обґрунтованість апеляційної скарги.

ОСОБА_3 не висловив свою позицію щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував норми статей 21, 40, 139, 147 КЗпП України, неправильно витлумачив приписи Закону №922-VIII і не дотримався положень статей 12, 89 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Розпорядженням голови Облдержадміністрації від 24 липня 2020 року №614/2020-р затверджено Статут Підприємства (далі Статут), згідно якого Підприємство засноване на державній власності і підпорядковане Облдержадміністрації, яка є його засновником (далі Орган управління майном) Підприємство здійснює свою діяльність відповідно до законодавства України з метою одержання прибутку, підзвітне та підконтрольне Органу управління майном (п. 3).

Пунктом 28 Статуту визначено, що виконавчим органом управління Підприємства є директор, який призначається головою Облдержадміністрації шляхом укладення контракту.

Директор Підприємства (далі Керівник): здійснює керівництво Підприємством; несе персональну відповідальність за результати діяльності Підприємства; діє без довіреності від імені Підприємства, представляє його в усіх установах та організаціях; розпоряджається коштами та майном відповідно до чинного законодавства; укладає від імені Підприємства договори, видає довіреності, відкриває рахунки в установах банків та органах казначейської служби; несе персональну відповідальність за формування та виконання фінансових планів; приймає на роботу, призначає на посади та звільняє з посад працівників Підприємства відповідно до законодавства, що регулює трудові відносини; затверджує штатний розпис і структуру Підприємства за погодженням з органом управління майном; видає накази та розпорядження щодо діяльності Підприємства, визначає режим його роботи та функціональні обов`язки працівників; затверджує положення про структурні підрозділи, філії та представництва; затверджує у встановленому законодавством порядку фінансову та статистичну звітність; здійснює інші функції відповідно до чинного законодавства і цього Статуту.

11 січня 2020 року між Облдержадміністрацією та ОСОБА_3 укладено контракт, за умовами якого ОСОБА_3 призначено на посаду директора Підприємства на строк з 14 січня 2020 року до 14 січня 2025 року.

Згідно п. 2.1 контракту Керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво підприємством, організовує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом.

За змістом п. 2.8 контракту Орган управління майном має право звільнити Керівника у разі закінчення контракту, достроково за вимогою Керівника, а також у випадку порушень законодавства та умов контракту.

Із п. 5.3 контракту слідує, що Керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном до закінчення терміну його дії, зокрема: у разі систематичного невиконання Керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього цим контрактом (пп. «а») ; у разі порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів підприємства, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти (пп. «і»).

Розпорядженням голови Облдержадміністрації від 27 травня 2021 року №79/2021-р/к ОСОБА_3 оголошено догану за невиконання обов`язків, передбачених контрактом. До ОСОБА_3 застосоване дисциплінарне стягнення за те, що він наказом від 11 січня 2021 року №1-К призначив (за процедурою переведення) ОСОБА_4 на посаду головного спеціаліста з організації і безпеки дорожнього руху відділу якості, контролю з ремонту експлуатаційного утримання доріг та штучних споруд Підприємства, який не мав відповідної освіти, кваліфікації та стажу роботи щодо зазначеної посади.

Розпорядженням голови Облдержадміністрації від 28 травня 2021 року №84/2021-р/к ОСОБА_3 звільнено з посади директора Підприємства на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за систематичне невиконання керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього контрактом, а також за порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів підприємства, в тому числі при здійснені закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти.

Підставою для звільнення ОСОБА_3 послужило те, що він не виконав вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 року №1062 «Про затвердження Основних засад здійснення внутрішнього контролю розпорядниками бюджетних коштів та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 вересня 2011 року №1001», розпорядження голови Облдержадміністрації від 31 жовтня 2019 року №768/2019 «Про організацію та здійснення внутрішнього контролю в обласній державній адміністрації» та не подав Облдержадміністрації: до 30 березня 2021 року перелік функцій та процесів, що виконуються установою, а також відомості про осіб, відповідальних за впровадження внутрішнього контролю; до 15 квітня 2021 року адміністративні регламенти з урахуванням процесів та функцій установи.

Крім того, ОСОБА_3 ставиться в вину укладення 22 грудня 2020 року між Підприємством і ДП «Хмельницький облавтодор» договору №215ЕУ на експлуатаційне утримання автомобільних доріг місцевого значення Хмельницької області на 2021-2022 роки з порушенням процедури публічної закупівлі товарів, робіт і послуг за державні кошти, зокрема застосування переговірної процедури закупівлі лише з одним учасником (згідно висновку Державної аудиторської служби України про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2020-12-08-002357-b від 3 лютого 2021 року щодо незаконності цієї процедури закупівлі).

У період з 25 березня до 6 квітня та з 9 до 18 квітня 2021 року ОСОБА_3 перебував на лікуванні у медичних закладах міста, внаслідок чого йому видані листки непрацездатності серії АЛБ №№368792, 451687, 469137. На час звільнення, тобто протягом 27-31 травня 2021 року, ОСОБА_3 хворів (листок непрацездатності серії АЛБ №469290).

Застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників на підприємства, в установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої приналежності, а також до громадян визначений Положенням про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року №170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» (далі Положення №170).

В силу п. 4 Положення №170 контракт як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на забезпечення умов для проявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності й професійні навички, підвищення взаємної відповідальності сторін, правову і соціальну захищеність працівника.

Згідно з п. 16 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті.

У разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України, з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом (п. 21 Положення №170).

Як передбачено п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, трудовий договір може бути припинений з підстав, передбачених контрактом.

Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

За змістом ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

В силу ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно з п. 1.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 9 квітня 2008 року № 189 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 липня 2008 року за № 589/15280; в редакції на час виникнення спірних правовідносин), непрацездатність (утрата працездатності) це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я.

Тимчасова непрацездатність це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що контракт як особлива форма трудового договору є письмовою угодою між працівником і роботодавцем, що укладається у визначених законом випадках та регламентує умови трудового договору, строк його дії, взаємні права та обов`язки сторін, їх відповідальність (у тому числі матеріальну), умови матеріального забезпечення та організації праці, підстави розірвання договору, в тому числі дострокового, тощо.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника і додаткові підстави розірвання трудового договору (див. постанову Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі №757/42262/15-ц).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Трудовий договір може бути припинений, а контракт розірваний внаслідок вчинення працівником дисциплінарного проступку.

Складовими дисциплінарного проступку, що характеризують його об`єктивну та суб`єктивну сторони, є: дії (бездіяльність) працівника; невиконання або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) та невиконанням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність роботодавцем наявності будь-якої з цих складових виключає наявність дисциплінарного проступку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №452/970/17).

У разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця мають бути дотримані гарантії, встановлені чинним законодавством і контрактом, однією з яких є передбачена ч. 3 ст. 40 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснив, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 4 вересня 2019 року №6-р(ІІ)/2019 у справі № 3-425/2018(6960/18) за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу Законів про працю України визначено, що положення цієї норми є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини (абзац п`ятнадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення).

Вказана гарантія поширюється на випадки припинення контракту з працівником за п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а в разі її порушення негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №205/4196/18).

Зібрані докази у справі достовірно вказують на те, що ОСОБА_3 наказом від 11 січня 2021 року №1-К призначив на посаду головного спеціаліста з організації і безпеки дорожнього руху відділу якості, контролю з ремонту експлуатаційного утримання доріг та штучних споруд Підприємства ОСОБА_4 , який не мав відповідної освіти, кваліфікації та стажу роботи щодо зазначеної посади.

Облдержадміністрація визнала ці дії ОСОБА_3 дисциплінарним проступком і порушенням п. 2.12 контракту (зазначено, що Керівник укладає трудові договори з працівниками підприємства відповідно до чинного законодавства).

У зв`язку з цим розпорядженням голови Облдержадміністрації від 27 травня 2021 року №79/2021-р/к ОСОБА_3 оголошено догану за невиконання обов`язків, передбачених контрактом. ОСОБА_3 не висловив заперечення щодо вчинення ним дисциплінарного проступку, а вказане розпорядження є чинним.

У подальшому на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 року №1062 «Про затвердження Основних засад здійснення внутрішнього контролю розпорядниками бюджетних коштів та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 вересня 2011 року №1001» і розпорядження голови Облдержадміністрації від 31 жовтня 2019 року №768/2019-р «Про організацію та здійснення внутрішнього контролю в обласній державній адміністрації» Облдержадміністрація листом №6813-13-1541/2021 від 11 березня 2021 року зобов`язала ОСОБА_3 подати звіти про стан організації та здійснення внутрішнього контролю в очолюваному ним Підприємстві до визначеної дати.

Всупереч вимог чинного законодавства та умов контракту ОСОБА_3 не подав Облдержадміністрації: до 30 березня 2021 року перелік функцій та процесів, що виконуються підприємством, а також відомості про осіб, відповідальних за впровадження внутрішнього контролю; до 15 квітня 2021 року адміністративні регламенти з урахуванням процесів та функцій підприємства.

Посилання ОСОБА_3 на те, що він не подав указані звіти через хворобу, є безпідставними, оскільки листки непрацездатності були видані йому на період з 25 березня до 6 квітня, з 9 до 18 квітня 2021 року (т. 1 а.с. 18-19, 116). Крім того, згідно табелю обліку робочого часу за квітень 2021 року (т. 1 а.с. 108, 153) ОСОБА_3 перебував на робочому місці з 7 до 30 квітня 2021 року (за виключенням вихідних днів), а низка підписаних ним наказів і розпоряджень (т. 1 а.с. 147-151, 154-167) свідчить про те, що протягом березня-квітня 2021 року ОСОБА_3 виконував обов`язки директора Підприємства.

Отже, у ОСОБА_3 були відсутні об`єктивні та поважні причини для несвоєчасного подання звітів про стан організації та здійснення внутрішнього контролю в очолюваному ним Підприємстві.

22 грудня 2020 року між Підприємством і ДП «Хмельницький облавтодор» укладено договір №215ЕУ на експлуатаційне утримання автомобільних доріг місцевого значення Хмельницької області на 2021-2022 роки.

Згідно висновку Державної аудиторської служби України про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2020-12-08-002357-b від 3 лютого 2021 року цей договір укладено з порушенням процедури публічної закупівлі товарів, робіт і послуг за державні кошти, встановленої Законом №922-VIII, зокрема із застосуванням переговорної процедури закупівлі лише з одним учасником. Цей висновок є чинним.

Доводи ОСОБА_3 про наявність виняткових обставин для застосування переговорної процедури закупівлі, передбачених пунктом 2 частиною 2 статті 40 цього Закону, не підтверджуються належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що мають місце факти порушення ОСОБА_3 умов контракту, внаслідок чого позивача правомірно звільнено відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а підстави для його поновлення на роботі відсутні.

Ці обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, який помилково виходив з того, що докази систематичного невиконання ОСОБА_3 без поважних причин обов`язків, покладених на нього контрактом, і порушення ним законодавства під час використання фінансових ресурсів підприємства, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти, відсутні.

При цьому суд першої інстанції правомірно керувався тим, що гарантії для працівників, які обиралися до складу виборних профспілкових органів, при звільненні (ч. 4 ст. 252 КЗпП України) не поширюються на ОСОБА_3 , оскільки він вчинив дії, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи.

Водночас із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 був звільнений з ініціативи уповноваженого органу в період його тимчасової непрацездатності, у зв`язку з чим має місце порушення гарантій, визначених ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Ці порушення прав ОСОБА_3 слід усунути шляхом визначення дати припинення трудових відносин у перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності 1 червня 2021 року.

3.Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

При вирішенні спору суд першої інстанції не врахував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Заявлений ОСОБА_3 позов підлягає частковому задоволенню шляхом зміни дати його звільнення з посади директора Підприємства з 28 травня 2021 року на 1 червня 2021 року.

В решті позову ОСОБА_3 слід відмовити.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору за подання до суду позову про поновлення на роботі.

Оскільки позов ОСОБА_3 задоволено частково, а вимогу пропорційності розподілу судових витрат точно визначити неможливо (розглядалися вимоги немайнового характеру), то на Облдержадміністрацію слід покласти половину судових витрат за подання позову у розмірі 908 грн (2270?0,4?2?50%).

У свою чергу, з Державного бюджету України має бути відшкодовано Облдержадміністрації половина судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн (2724?50%).

Враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає можливим звільнити Облдержадміністрацію від сплати на користь держави судового збору за подання позову та присудити з Державного бюджету України на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 454 грн (1362-908).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Хмельницької обласної державної адміністрації задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат змінити.

Позов задовольнити частково.

Змінити дату звільнення ОСОБА_3 з посади директора Державного підприємства «Хмельницька обласна служба місцевих автодоріг» відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, з 28 травня 2021 року на 1 червня 2021 року.

В решті позову ОСОБА_3 відмовити.

Відшкодувати з Державного бюджету України на користь Хмельницької обласної державної адміністрації (місцезнаходження 29005, місто Хмельницький, майдан Незалежності, 2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 22985083) 454 гривні судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2022 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Карплюк О.І.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 54