ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/23/22Головуючий по 1 інстанції
Справа № 706/508/19 Категорія: 301010200 Годік Л.С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

За участю секретарів Захарченко А.Д., Чуйко А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Барська Т.М.;

відповідачі Христинівська міська рада Черкаської області; ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відео конференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 листопада 2021 року, постановленого під головуванням судді Годік Л.С. у залі № 3 Уманського міськрайонного суду Черкаської області 04.11.2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Христинівської міської ради Черкаської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування актів індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування,

в с т а н о в и в :

26.03.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Христинівської міської ради Черкаської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування акта індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради депутатів трудящих від 26 лютого 1974 року № 45 встановлено право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 власницею будинку згідно свідоцтва на право власності на частку у спільному майні подружжя від 05.10.1974 року та свідоцтва про право на спадщину від 05.10.1974 року стала ОСОБА_4 .

31 жовтня 1995 року після смерті ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_2 успадкував 1/2 долю житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовується у АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті свого сина ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 успадкувала позивач ОСОБА_1 .

Позивач посилається, що проведеною 21.08.2006 року Черкаським ЧООБТІ технічною інвентаризацією встановлено, що будинковолодіння АДРЕСА_1 , розташоване на неприватизованій земельній ділянці площею 704 кв. м. та складається з глиновалькованого житлового будинку «А» житловою площею 30,6 кв. м, з прибудованими верандами «а» і «аі», сараїв «Б», «Г», «Д», погребу під сараєм «Б», літньої кухні «В», криниці «К», паркану № 1, воріт з хвірткою № 2, хвіртки № 3.

Межі землекористування не встановлювались, межові знаки на зберігання не передавались.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2012 року установлено порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

19.09.2013 року виконавчий комітет Христинівської міської ради Черкаської області, розглянувши заяву ОСОБА_2 про присвоєння поштової адреси належній йому частині житлового будинку, рішенням № 147 присвоїв поштову адресу частині житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 , а частині житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 - АДРЕСА_3 . Скориставшись рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 20.09.2012 року та рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради про присвоєння поштової адреси відповідач ОСОБА_2 провів технічну інвентаризацію належного йому права на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , як на окремий об`єкт нерухомості, і 31.10.2014 року своє право власності на нього зареєстрував.

27 листопада 2014 року Христинівська міська рада Черкаської області, розглянувши заяви громадян, у тому числі, ОСОБА_2 , прийняла рішення № 40-2/14- VI, яким надала дозвіл виготовити технічну документацію із землеустрою щодо «становлення меж земельної ділянки комунальної власності в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 орієнтовною площею 0,04895 кв. м.

16 червня 2015 року відповідач Христинівська міська рада Черкаської області відмовив ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для приватизації земельної ділянки площею 0,0376 га.

Позивач вважає, що вказане рішення міської ради порушує гарантоване ОСОБА_1 ст. 120 Земельного кодексу України , в редакції на момент набуття права власності, на успадковану 1/2 частину житлового будинку право на земельну ділянку, яка визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, тому позивач оскаржила вказане рішення до суду в порядку КАС України.

Постановою Христинівського районного суду Черкаської області від 04 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2016 року, заявлені нею вимоги задоволені повністю.

Рішення Христинівської міської ради Черкаської області № 40-2/14-VI від 27.11.2014 року в частині надання дозволу відповідачу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі суд визнав протиправним та скасував.

Однак, постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року постанова Христинівського районного суду Черкаської області від 04.05.2016 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 року скасовані, а провадження у справі закрите у зв`язку з тим, що спір не належить до категорії публічно - правових і підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_1 вважає, що вказане рішення Христинівської міської ради є незаконним, право на земельну ділянку визначається пропорційно до їхніх часток у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Проте, у відповідача ОСОБА_2 право на більшу, ніж 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташовується спільний з нею житловий будинок, відсутнє.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, ОСОБА_1 просить суд визнати поважними причини пропущення позовної давності; визнати незаконним та скасувати рішення Христинівської міської ради Христинівського району Черкаської області від 27 листопада 2014 року № 40-2/14-VI «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» в частині надання дозволу ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданого Христинівським РВ УМВС України в Черкаській області 30.01.2003 року, ІН НОМЕР_2 , на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в межах населеного пункту м. Христинівка, площею 0,04895 га по АДРЕСА_3 . Стягнути з Христинівської міської ради Черкаської області та ОСОБА_2 понесені нею судові витрати.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Христинівської міської ради Черкаської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування акта індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції не виконав покладених на нього ст. 2 ЦПК України завдань щодо справедливого і неупередженого вирішення цивільної справи з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача. Суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими недоведені у визначеному законом порядку обставини, що мають суттєве значення для справи, грубо порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого викладені в оскаржуваному рішенні висновки не відповідають ні обставинам справи, ні нормам чинного законодавства України, які регулюють спірні правовідносини.

В апеляційній скарзі зазначається, що матеріалами справи доведено і не оспорюється відповідачами, що рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради депутатів трудящих Черкаської області від 26 лютого 1974 року № 45 встановлено право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , власницею будинку згідно даних свідоцтва на право власності на частку у спільному майні подружжя від 05.10.1974 року та свідоцтва про право на спадщину від 05.10.1974 року стала ОСОБА_4

31 жовтня 1995 року після смерті ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_2 успадкував 1/ 2 долю житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого у АДРЕСА_1 , а 31 березня 2005 року після смерті свого сина ОСОБА_5 позивач ОСОБА_1 успадкувала частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Право власності успадкованої ОСОБА_1 1/2 частини житлового будинку зареєстроване Христинівським виробничим відділком ЧООБТІ, 29.04.2005 року під реєстраційним номером 10287098.

Відповідно даних технічної інвентаризації житлового будинку садибного типу по АДРЕСА_1 загальна площа ділянки по фактичному користуванню складає 704 кв. м., а власниками будинку в ідеальних частках по 1/ 2 є ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Скаржник в апеляційній скарзі посилається, що доказів того, що ОСОБА_4 , як спадкодавцю ОСОБА_2 , виділялась у користування земельна ділянка площею 0,04895 га матеріали справи не містять. Відсутні докази також і того, що такою площею земельна ділянка виділялася у користування ОСОБА_2 , як власнику домоволодіння по АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 вважає, що висновок суду про існуюче право ОСОБА_2 на земельну ділянку саме такого розміру і за адресою АДРЕСА_3 є не доведеним жодним доказом.

Не відповідають критеріям законності, обґрунтованості та верховенства права висновки районного суду про те, що право ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0, 04895 га підтверджує виготовлений 29.08.2014 року Комунальним проектно - виробничим архітектурно планувальним підприємством «Облархбюро» технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3 , оскільки норми діючої на той час редакції Земельного кодексу України, земельну ділянку визначили як частину земної кулі з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

В апеляційній скарзі зазначається, що, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що розмір часток у спільній власності на земельну ділянку між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 не визначався, і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, а тому при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має ОСОБА_1 , слід виходити з розміру її частки у вартості будинковолодіння на час виникнення спільно часткової власності.

Тому скаржник вважає, що суд, не врахувавши жодну із наведених норм закону, якими регулюються спірні правовідносини, надавши неправильну оцінку фактичним обставинам справи, на думку скаржника, неправильно вирішив виниклий даний юридичний спір.

ОСОБА_1 також посилається, що не відповідає дійсним обставинам справи висновок суду про те, що у матеріалах справи відсутня відмова Христинівської міської ради у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості).

08.09.2020 року представник ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням про приєднання до справи повідомлення міської ради.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме: визнати незаконним та скасувати рішення Христинівської міської ради Христинівського району Черкаської області від 27 листопада 2014 року № 40-2/14-VI «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» в частині надання дозволу ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Христинівським РВ УМВС України в Черкаській області, 30.01.2003 року, ІН НОМЕР_2 , на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в межах населеного пункту м. Христинівка, площею 0,04895 га по АДРЕСА_3 .

16 березня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача.

В обґрунтування відзиву відповідач ОСОБА_2 вказує, що він вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 такою, що не підлягає задоволенню, тому що скаржник не надала суду належних і допустимих доказів на основі цивільного законодавства України для доведення зазначених нею обставин, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві зазначає, що він вважає, що ОСОБА_1 зловживає своїми цивільними процесуальними правами, так як вона подала в суд завідомо безпідставний позов, предмет позову відсутній, спір має очевидно штучний характер.

За таких обставин ОСОБА_2 вважає, що оскаржуване скаржником ОСОБА_1 рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.11.2021 року є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є неналежними і недопустимими, а скаржник не довела у своїй скарзі ті обставини, на які вона посилається, тому заявлені вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

У відзиві ОСОБА_2 просить постановити судове рішення, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.11.2021 року «Про визнання незаконним та скасування акта індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування» - відхилити, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.11.2021 року у справі № 706/508/19 залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати та судовий збір.

27 травня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від відповідача Христинівської міської ради Черкаської області.

У відзиві представник відповідача вказує, що повністю визнає вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , вважає, що доводи скаржника є обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставина справи та вимогам діючого законодавства.

Відповідач Христинівська міська рада Черкаської області посилається у відзиві, що враховуючи те, що земельна ділянка в користування та обслуговування об`єкту нерухомості по АДРЕСА_3 ніколи не виділялась, площа її в розмірі 0, 04895 га ніколи не визначалась, то оспорюване рішення міської ради порушує право ОСОБА_1 та грубо суперечить вимогам цивільного та земельного законодавства України.

У відзиві відповідачем вказується, що визнаючи позовні вимоги позивача, та обґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_1 , міська рада не наділена повноваженнями в позасудовому порядку вирішити та врегулювати спірні правовідносини, оскільки відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності законом України визнаються незаконними у судовому порядку.

Відповідач Христинівська міська рада Черкаської області просить задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про повне задоволення позовних вимог позивача.

Сторони про день та час, місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення, які повернулись на адресу суду.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з?явились.

Представник позивача та позивач ОСОБА_1 просили апеляційний суд задовольнити клопотання про розгляд апеляційної скарги в режимі відео конференції, яке було задоволено ухвалою суду та призначено розгляд справи в режимі відео конференції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача та представника позивача, які в режимі відео конференції надали свої пояснення апеляційному суду, обґрунтувавши вимоги апеляційної скарги, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи та обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про

визнання незаконним та скасування актів індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних

доказів з урахуванням вимог ст.ст. 76-83 ЦПК України, що останній уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом та те, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України.

Суд вказав, що при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довела тих обставин, на які вона посилається в своїй позовній заяві, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням № 45 Виконавчого комітету Христинівської міської Ради депутатів трудящих Черкаської області від 26.02.1974 року встановлено право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (а. с. 6).

Після смерті ОСОБА_3 власницею будинку згідно даних свідоцтва на право власності на частку у спільному майні подружжя від 05.10.1974 року та свідоцтва про право на спадщину від 05.10.1974 року стала ОСОБА_4 (а. с. 7,8).

Згідно даних свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.10.1995 року, після смерті ОСОБА_4 , спадкоємцем 1/ 2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 став внук померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 10).

Спадкоємцем майна померлої була також її дочка - ОСОБА_6 , яка не оформила спадкових прав на частку вказаного будинку.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.03.2005 року після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкоємцем 1/ 2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 стала його мати - ОСОБА_1 (а. с. 11).

Право власності успадкованої ОСОБА_1 1/2 частини житлового будинку зареєстроване Христинівським виробничим відділом ЧООБТІ 29.04.2005 року під реєстраційним номером 10287098.

Станом на 21.08.2006 року на житловий будинок по АДРЕСА_1 виготовлено технічний паспорт, власники будинку, по 1/ 2 кожний: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , площа земельної ділянки під будівлями 704 кв. м. (а. с.18-21).

Рішенням Христинівської міської ради Черкаської області № 44-2/20-V від 14.12.2009 року за адресою: АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку площею 754 кв. м. (а. с. 98).

За таких встановлених обставин, розмір земельної ділянки за вказаною адресою залишається сталим від моменту успадкування 1/ 2 частини (долі) житлового будинку ОСОБА_2 і ОСОБА_1 до моменту прийняття Христинівською міською радою оскаржуваного рішення від 27.11.2014 року № 40-2/14-VI.

У відповідності до ст. 30 ЗК України 1990 року (в редакції на момент, коли ОСОБА_2 успадкував 1/2 частину житлового будинку (31.10.1995 року) по АДРЕСА_1 ) при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.

Згідно ст. 42 ЗК України 1990 року, який введено в дію з 15 березня 1991 року, тобто в час, коли тривали правовідносини між сторонами, та в час, коли ОСОБА_2 успадкував 1/ 2 частину жилого будинку АДРЕСА_1 , передбачено спільне користування землею співвласників житлового будинку. Порядок користування землею визначається співвласниками будинку залежно від (пропорційно) розміру часток у спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою; угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов`язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі. За відсутності згоди щодо спільного користування землею спір вирішується судом.

Відповідно з положеннями ст. 377 ЦК України (в редакції на час успадкування ОСОБА_1 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 ) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування: якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Водночас, стаття 120 ЗК України (в редакції на час успадкування ОСОБА_1 1/2 частини житлового будинку) унормовувано, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що в час, коли виокремились первинні частки двох співвласників будинковолодіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і в подальшому, до ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , як співвласників будинку, перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщені ОСОБА_1 і ОСОБА_2 частки житлового будинку, прибудови та господарські споруди та частки земельної ділянки, необхідні для їх обслуговування - відповідно до розміру часток у спільній власності на будинок і підстав для відступу від цих імперативних приписів діючого цивільного і земельного законодавства у суду не було.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків, безпідставно відмовивши у задоволенні позовних вимог позивача, права якої було порушено.

Більше того, згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції на день прийняття оспорюваного рішення міської ради ) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Пункт 3 ч. 3 ст. 116 ЗК України визначає, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст.76 ЦПК України.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що доказів того, що ОСОБА_4 , як спадкодавцю ОСОБА_2 , виділялась в користування земельна ділянка площею 0, 04895 га матеріали справи не містять.

Відсутні докази також і того, що такою площею земельна ділянка виділялась в користування ОСОБА_2 , як власнику домоволодіння по АДРЕСА_3 .

Відповідач Христинівська міська рада Черкаської області у відзиві на апеляційну скаргу підтвердила, що земельна ділянка в користування та обслуговування об`єкту нерухомості по АДРЕСА_3 ніколи не виділялась, площа її в розмірі 0, 04895 га ніколи не визначалась, тому оспорюване рішення міської ради порушує право ОСОБА_1 та грубо суперечить вимогам цивільного та земельного законодавства України.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що твердження суду про існуюче право ОСОБА_2 на земельну ділянку саме такого розміру та за адресою АДРЕСА_3 не знаходять свого відображення у відповідності до наявних матеріалів справи та доказів, наданих сторонами, тому є недоведеним.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає, що не відповідають критеріям законності, обгрунтованості та верховенства права висновки суду про те, що право ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,04895 га підтверджує виготовлений 29.08.2014 року Комунально проектно-виробничим архітектурно-планувальним підприємством «Облархбюро» технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3 , виходячи з наступного.

Так, норми діючого законодавства на той час редакції ЗК України, земельну ділянку визначали, як частину земної кулі з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правилами.

Водночас, порядок формування земельної ділянки як об?єкта цивільних регулює ст. 79-1 ЗК України, в чинній на 29.08.2014 року редакції, зі змісту якої слідує, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об?єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу об?єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх факти використанням у зв?язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об?єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок» державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, на якій розташований належний співвласникам жилий будинок визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли будинок було поділено в натурі.

Суд може не визнати вказану угоду, коли вона явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно - будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуло угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції не врахував, що розмір часток у спільній власності на земельну ділянку між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не визначався, і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, а тому при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має ОСОБА_1 , слід виходити з розміру частки ОСОБА_1 у вартості будинковолодіння на час виникнення спільної часткової власності.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не врахував жодну з наведених вище норм закону, якими регулюються спірні правовідносини, надавши неправильну оцінку фактичним обставинам справи, суд неправильно вирішив виниклий спір, у зв`язку з чим порушив норми, як матеріального, так і процесуального права, що дає підстави для скасування незаконного рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Не відповідає дійсним обставинам справи висновок суду першої інстанції про те, що у матеріалах справи відсутня відмова Христинівської міської ради у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Як вбачається з матеріалів справи, 08.09.2020 року представник ОСОБА_1 звертався до суду з клопотанням про приєднання до матеріалів справи повідомлення міської ради про неможливість надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (т.2 а. с. 44) .

Також колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до грубого та помилкового висновку, що не оформлено право власності на набуте нею майно та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 44 ЦП К України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільною судочинства, зокрема:

1)подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2)подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим/розподілом справ між суддями;

3)подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необгрунтоване або штучне об?єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5)укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право - залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Разом з тим, частина перша ст. 316 ЦК України унормовує, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю; волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ( згідно частини 1 ст. 319 ЦК України.

Отже, висновок суду першої інстанції про зловживання ОСОБА_1 процесульними правами суперечить не лише нормам чинного процесуального та цивільного законодавства, а й ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує позивачу ОСОБА_1 доступ до правосуддя.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими, спростовують висновки районного суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог, тому приймаються до уваги та підлягають задоволенню апеляційним судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки ухвалене при неповному з?ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, то судові витрати підлягають перерозподілу.

Отже, стягненню з відповідача Христинівської міської ради, ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 768,40 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн., тобто по 960 грн. 50 коп. з кожного з відповідачів.

Керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Христинівської міської ради Черкаської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування актів індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування скасувати, прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Христинівської міської ради Черкаської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування актів індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Христинівської міської ради Христинівського району Черкаської області від 27 листопада 2014 року № 40-2/14-VI «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» в частині надання дозволу ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Христинівським РВ УМВС України в Черкаській області 30.01.2003 року, ІН НОМЕР_2 , на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в межах населеного пункту м. Христинівка, площею 0,04895 га по АДРЕСА_3 .

Стягнути з Христинівської районної ради, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 768,40 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн., по 960 грн. 50 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 22.06. 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко