Дата документу 28.06.2022 Справа № 336/5320/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1419/22-2 Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В.
Є.У.№ 336/5320/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Рикун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коцинячна М.О., заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Ат КБ «Приватбанк», Філія- Запорізьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника адвоката Плецької Юлії Вікторівни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Заступник начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коцинян М.С. звернувся до суду із поданням про звернення стягнення на частку боржника ОСОБА_1 в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В поданні зазначав, що в провадженні відділу виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за договором кредитування в сумі 111 213 грн. 52 коп., на користь публічного АТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за договором кредитування в сумі 13 993,64 грн., на користь публічного АТ «Державний ощадний банк України» судового збору в сумі 1 762 грн. Загальний розмір заборгованості боржника обчислюється сумою в 140 153,24 грн. Державним виконавцем відкрито виконавче провадження та вчинено дії з перевірки майнового стану боржника, внаслідок чого встановлено, що боржник на податковому обліку не перебуває, не має трудових відносин, не отримує пенсію, не має рахунків у фінансових установах, транспортних засобів. За боржником не зареєстровано право власності на нерухоме майно, проте на підставі ухвали Шевченківського районного суду від 29.05.2020, яка набрала законної сили, визначено розмір частки боржника в праві спільної сумісної власності на нерухоме майно, а саме: на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 . Просить про звернення стягнення на частку в праві спільної часткової власності на вказане житло, право на яку належить боржнику ОСОБА_1 , хоча й не зареєстроване у встановленому законом порядку, у відсутність встановлених статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» обмежень щодо вартості суми, яка підлягає стягненню та є такою, що перевищує суму, кратну двадцяти розмірам мінімальної заробітної плати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2020 року подання задоволено.

Дозволено Шевченківському відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) звернути стягнення на частку в праві спільної часткової власності на нерухоме майно боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , а саме: на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 45,23 квадратних метри, житловою площею 28,3 квадратних метри.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_2 в особі представника адвоката Плецької Ю.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені подання державного виконавця. Зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані фактичні обставини справи та не враховано, що нерухоме майно є його приватною власністю, що підтверджується як договором купівлі-продажу квартири, так і шлюбним контрактом. Ухвала суду про виділення частки боржника оскаржується ним в апеляційному порядку. Під час розгляду подання суду не були відомі такі обставини, а тому оскаржувана ухвала має бути скасована, оскільки вона порушує його права та права третіх осіб.

В засідання апеляційного суду представники виконавчої служби і АТ «Державний ощадний банк України» не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток. Суд визнав за можливе розглядати справи за їх відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи адвоката Плецької Ю.В., яка підтримала апеляційну скаргу і просила про її задоволення, заперечення представника АТ КБ «Приватбанк» адвоката Мельникової Я.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, врегульовані Розділом УІ ЦПК України.

Статтею 440 ЦПК України внормовано право державного чи приватного виконавця звернутися до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку,

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено звернення стягнення на майно боржника в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом.

В передбачених статтею 440 ЦПК України випадках для звернення стягнення на нерухоме майно боржника необхідно констатувати наявність у нього такого майна, право яке не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що судовим рішенням визначена частка боржника у спільному майні подружжя, право власності на належну боржникові частку нерухомого майна не зареєстровано в установленому законом порядку, а отже є підстави для застосування положень ст.440 ЦПК України.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому з ними не можна погодитися.

Встановлено, що на примусовому виконанні у Шевченківському ВДВС м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться зведене виконавче провадження АСВП № 59826472 з примусового виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 111213,52 грн., на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк»заборгованості за кредитним договором у сумі 13993,64 грн. та судового збору у сумі 1762 грн.

В добровільному порядку ОСОБА_1 рішення суду не виконані. У ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_1 на податковому обліку та у трудових відносинах не перебуває, пенсію не отримує, рахунків за нею не зареєстровано, автотранспортні засоби за не обліковуються, нерухоме майно не значиться.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2020 року за поданням державного виконавця виділено частку боржника ОСОБА_1 у майні, яке було набуте подружжям за час шлюбу з громадянином Республіки Ірак, ОСОБА_3 , а саме: на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,23 кв.м, житловою площею 28,30 кв.м.

Проте, постановою Запорізького апеляційного суду від 28 червня 2022 року вказану ухвалу районного суду скасовано, у задоволені подання відмовлено.

Підставою для скасування судового рішення слугувало те, що нерухоме майно, яке було предметом подання державного виконавця, було придбано за особисті кошти подружжя боржника, а отже відповідно до ст.57 ч.1 п.3 СК України є його особистою власністю.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До апеляційної скарги надані копії договорів: шлюбний договір від 11.12.2012, посвідчений приватним нотаріусом Кушніренко О.Г. та внесений до реєстру за номером 2677 та договір купівлі продажу від 11.12.2012, посвідчений приватним нотаріусом Кушніренко О.Г. та внесений до Реєстру за номером 2678.

Апелянт зазначає, що під час розгляду подання не був повідомлений своєчасно та належним чином про день та час розгляду, а тому був позбавлений можливості надати вказав докази, які мають істотне значення для законного розгляду справи.

Апеляційний суд приймає вказані доводи апеляційної скарги стосовно додатково наданих доказів, оскільки матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_2 про час і місце розгляду подання державного виконавця.

У шлюбному договорі від 11.12.2012, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , сторони визначили, що квартира АДРЕСА_1 є приватною власністю чоловіка.

Аналогічні положення щодо правового режиму квартир містяться і в п.1.7 договору купівлі-продажу квартири.

Зважаючи на те, що вищевказане нерухоме майно є особистою власністю колишнього подружжя боржника, а судове рішення про визначення частки боржника скасовано судом апеляційної інстанції, відсутні підстави для задоволення подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню з ухваленням нової про відмову у задоволенні подання.

Понесені апелянтом витрати зі сплати судового збору при поданні апеляційної скарги підлягають компенсації за рахунок виконавчої служби.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката Плецької Юлії Вікторівни задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2020 року по цій справі скасувати.

Відмовити у задоволені подання заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коцинячна М.О. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 496,20 гривень ( чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 29 червня 2022 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська