ЄУН № 336/3297/21
пр. № 2/336/544/2022
19 січня 2022 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Савеленко О.А., за участі секретаря судового засідання Брагіної І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики, -
У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Позов обґрунтовано наступним, 01.06.2018 р. року між сторонами був укладений договір позики, за яким ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 6400,00 євро. Кінцевий строк повернення коштів - 01.09.2018 року в готівковій формі валютою згідно договору позики (Розписка-1). 24.07.2018 року між сторонами був укладений ще один договір позики, за яким ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 5150,00 доларів США. Кінцевий строк повернення коштів - 01.09.2018 року в готівковій формі валютою згідно договору позики (Розписка-2).
Обов`язок з повернення позики за договором від 01.06.2018 відповідач виконав частково. Так 30.09.2018 року на платіжну картку позивача було перераховано суму грошових коштів в розмірі 30 000,00 гривень, що на час отримання за відповідним курсом складало 900,0 євро. 30.10.2018 року позивач знов отримав на свою платіжну карту грошові кошти у розмірі 30 000,00 гривень, що на час отримання за відповідним курсом складало вже 920,0 євро. 01.12.2018 року позивач отримав у аналогічний спосіб, таку ж саму суму, що на час отримання за відповідним курсом складало вже 900,0 євро.
Таким чином за наслідком перерахування вище вказаних сум грошових коштів, розмір заборгованості за договором позики від 01.06.2018 складає 3680 євро, за договором від 24.07.2018 р. 5150,00евро.
В зв`язку з чим просив стягнути з відповідача на свою користь борг за договорами позики у повному обсязі.
Крім того, посилаючись на ст. 625 ЦК України, за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання просив стягнути з відповідача на свою користь 3 процента річних, а саме:за договором позики від 01.06.2018- 260,73 євро (3680,00 євро х 862 дні х 3 : 100: 365); за договором від 24.07.2018 р.- 403,82 долари США. (5 150,00 доларів США х 954 дні х 3 : 100 : 365)
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2021 року відкрито провадження по справі та вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 10.11.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначеного до розгляду по суті.
Позивач до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.
Відповідач жодного разу до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації та у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав.
Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.
Судом встановлено, 01.06.2018 року згідно договору позики ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 6400.00 євро. Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти позикодавцю готівкою до 01.09.2018 у валюті згідно договору позики. Датою надання позики вважається дата фактичного отримання грошових коштів тобто 01.06.2018. Факт одержання грошових коштів підтверджується розпискою, власноручно підписаною позичальником в момент передачі йому суми позики.
24.07.2018 року між сторонами був укладений ще один договір позики, за яким ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 5150,00 доларів США. Кінцевий строк повернення коштів - 01.09.2018 року в готівковій формі валютою згідно договору позики. Датою надання позики вважається дата фактичного отримання грошових коштів тобто 24.07.2018. Факт одержання грошових коштів підтверджується розпискою, власноручно підписаною позичальником в момент передачі йому суми позики.
В рахунок повернення позики за договором від 01.06.2018 відповідач 30.09.2018 року, 30.10.2018 року та 01.12.2018 року на платіжну картку позивача перерахував борг на загальну суму 2720.00 євро. Залишок боргу за вказаним договором позики становить 3680.00 євро.
На підтвердження отримання вказаних коштів та врахування їх у погашення боргу за договором позики від 01.06.2018, позивачем було направлено відповідні повідомлення на ім`я відповідача у відділення № 1 Нової пошти в Запорізькій області, які були додані до позовної заяви.
Обов`язок повернення коштів за договором позики від 24.07.2018 відповідач не виконав, грошові кошти в сумі 5150,0 доларів США не повернув.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Суд, ухвалюючи рішення, виходить з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем та відповідачем у відповідності із процесуальним законом, і керується принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмову від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язань.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та двох - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.
Виходячи з вищезазначеного, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача:
- залишку боргу за договором позики від 01.06.2018 у сумі 3 680,00 євро;
- основного боргу за договором позики від 24.07.2018 в сумі 5 150,00 доларів США.
Щодо дій, які свідчать про визнання боргу суд зазначає наступне:
Відповідно до п.п.7.7 Постанови Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18 до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17.
Надані позивачем докази підтверджують отримання ним двох грошових переказів від відповідача, що з огляду на вищезазначену правову позицію свідчить про визнання боргу через його часткове погашення.
Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення 3% річних суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 проценти річних за договором позики від 01.06.2018 року на зальну суму260,73 євро, за договором позики від 24.07.2018 року на загальну суму 403,82 долари США.
Враховуючи доведеність вимог, заявлених позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсягу.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 5771,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01.06.2018: залишок основного боргу 3 680,00 (три тисячі шістсот вісімдесят) євро та 3% річних 260,73 (двісті шістдесят 73 центи), а всього 3 940,73 (три тисячі дев`ятсот сорок євро 73 центи).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 24.07.2018: основний борг 5 150,00 (п`ять тисяч сто п`ятдесят) доларів США та 3% річних 403,82 (чотириста три долари США 82 центи), а всього 5 553,82 (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят три євро 82 центи).
Інформація про учасників справи:
1) Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .
2) Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.А. Савеленко

19.01.22