ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/876/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/5358/21 Категорія: 304070000 Позарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.

учасники справи:

позивач ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (скаржник),

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Стойка А.Ю.на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15.04.2022 (повний текст складено 02.05.2022, суддя в суді першої інстанції Позарецька С.М.) у цивільній справі за позовом ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 та до ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

в с т а н о в и в :

ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернулося до суду у вересні 2021 року з даним позовом, яким просило стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість за спожиту теплову енергію та внески у розмірі 49 966,90 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 9122,28 грн. та 3% річних у розмірі 3368,27 грн., а всього 62457,45 грн.,мотивуючи про те, що позивач забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси відповідно до рішення від 24.05.2000 №520 з додатком №1480 від 31.10.2007.

В будинку АДРЕСА_1 , де знаходиться квартира відповідачів, встановлено будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, отже згідно п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири.

Лічильник обліку гарячого водопостачання у квартирі АДРЕСА_2 відсутній, тому згідно п. 20 вищевказаних правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції, тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу під скасувальною умовою серії та №3127 від 19.02.2002 є одноосібним власником вказаної квартири з 08.10.2015, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №268534830.

Згідно відповіді на адвокатський запит ОСОБА_3 №10731-01-10 від 26.05.2021, наданої Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, за адресою АДРЕСА_3 станом на 26.05.2021 зареєстровано дві особи відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, що вбачається з висновків ВСУ від 30.10.2013 у справі №6-59цс13, постанов ВС від 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц, 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц,25.03.2020 у справі №211/3347/18-ц, постанови ВП ВС у справі №712/8916/17 від 07.07.2020.

Стаття 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що споживач здійснює оплату за житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Проте відповідачі своєчасно з жовтня 2016 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а також не здійснювали внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води згідно ст.17 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та згідно рішення Черкаського міськвиконкому №1021 від 17.09.2019, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.06.2021 складає 49966,90 грн., що підтверджується листом-розрахунком по ОР №32210005.

Відповідачі, фактично споживаючи вищезазначені послуги, не надсилали позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачам житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі.

Вищезазначена квартира не від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого постачання у встановленому законодавством порядку.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири відповідачів свідчить про виконання послуги позивачем. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВС у справі №226/1437/16-ц від 19.08.2019, №487/955/18 від 12.03.2021.

Крім того, відповідно до п. п. 5.10.11 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати надані житлово-комунальні послуги» за цінами та тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг, інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Споживачі (відповідачі) зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги позивачу, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житловокомунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідача) від оплати послуг повному обсязі.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Конституції України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст.332 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.3 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», особи, які проживають або зареєстровані у житлі споживача, користуються зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Крім того, відповідачам на суму боргу відповідно до ст. 625 ЦК нараховано інфляційні втрати в сумі 9122,28 грн. та 3 % річних в сумі 3368,27 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15.04.2022 позовні вимоги задоволено з посиланням на наявність у відповідачів обов`язку по оплаті отриманих комунальних послуг, який вони належним чином не виконали.

На вказане рішення в частині вирішення вимог щодо відповідача ОСОБА_2 його представник адвокат Стойка А.Ю.подав 03.06.2022 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості та відмовити в позові у вимогах, заявлених до ОСОБА_2 .В обґрунтування вказано на те, що суд не врахував, що ОСОБА_2 не є власником квартири. Суд вказав на невідповідну редакцію норм ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Відповідач ОСОБА_2 не користується послугами, про заборгованість по яким доводить позивач, адже згідно договору купівлі-продажу від 21.01.2014 він став власником квартири у м. Києві, що підтверджується витягом з реєстру про право власності №16498147. Згідно довідки КП «Введенське Подільського району м. Києва» від 05.02.2014 №90 відповідач ОСОБА_2 фактично проживає у АДРЕСА_4 . Згідно акта від 13.02.2020 скаржник не проживає у квартирі в м. Черкаси, щодо якої стягується заборгованість у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» просило апеляційну скаргу просило апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості в розмірі 62457,45 грн.За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Отже, враховуючи межі оскарження за поданою апеляційною скаргою, предметом апеляційного перегляду у справі є висновки суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог, заявлених до ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що на ПрАТ «Черкаське хімволокно» покладений обов`язок щодо забезпечення тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності, що підтверджується ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.11.2012 №374 (переоформлено рішенням від 29.12.2016 №2444). При цьому, виконкомом Черкаської міської ради 24.05.2000 прийнято рішення №520 про забезпечення населення міста гарячим водопостачанням та центральним опаленням ДП «Черкаська ТЕЦ». Відповідно до додатку до цього рішення визначено перелік споживачів, що передані ДП «Черкаська ТЕЦ» від КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго».

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.10.2007 №1480 визначено виконавцем житлово-комунальних послуг населенню м. Черкаси, у тому числі відомчого житлового фонду ВАТ «Черкаське хімволокно», в тому числі щодо надання послуг з тепловодопостачання.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Згідно вищенаведеного ПрАТ «Черкаське хімволокно», як суб`єкта господарювання з постачання теплової енергії, законодавством визначено виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води.

Отже надавачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання до квартири АДРЕСА_2 є позивач у справі.

Відповідач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу під скасувальною умовою серії та №3127 від 19.02.2002 є одноосібним власником вказаної квартири з 08.10.2015, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №268534830.

Згідно листа-інформації Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 26.05.2021 №10731-01-10 за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07.05.2002 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 07.05.2002.

За адресою АДРЕСА_3 відповідачам надаються послуги з тепловодопостачання від ВП «Черкаська ТЕЦ», відкритий о/р НОМЕР_1 , квартира не від`єднана від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання, але відповідачі ухиляються від перерахування щомісячної оплати за опалення та гаряче водопостачання, про що свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості.

В будинку АДРЕСА_1 , де знаходиться квартира щодо якої стягується заборгованість, встановлено будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, отже згідно п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири.

Лічильник обліку гарячого водопостачання у квартирі АДРЕСА_2 відсутній, тому згідно п. 20 вищевказаних правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції, тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Вищезазначена квартира не від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого постачання у встановленому законодавством порядку.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири відповідачів свідчить про виконання послуги позивачем. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВС у справі №226/1437/16-ц від 19.08.2019, №487/955/18 від 12.03.2021.

Відповідачі, фактично споживаючи вищезазначені послуги, не надсилали позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Також відповідачі своєчасно з жовтня 2016 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а також не здійснювали внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води згідно ст.17 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та згідно рішення Черкаського міськвиконкому №1021 від 17.09.2019, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.06.2021 складає 49966,90 грн., що підтверджується листом-розрахунком по ОР №32210005.

Обов`язок по утриманню майна, включаючи обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг, покладається законом на відповідача як на власника квартири, незалежно від факту його реєстрації чи проживання його у житловому приміщенні. Так, у постановах ВС від 02.04.2020 у справі №757/29813/17-ц, від 25.06.2020 у справі №520/16591/16-ц сформульовано правову позицію, про те, що факт відсутності реєстрації особи в квартирі не звільняє її, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 є зареєстрованим за вказаною вище адресою, а відтак також є споживачем послуг, які надаються позивачем до квартири за згадуваною адресою.

При цьому факт відсутності повної оплати за надані послуги відповідачами під сумнів не ставиться. З метою стягнення наявної заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а також нарахованих на неї на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних, позивач звернувся до суду з позовом в цій справі.

Правовідносини сторін, що виникли на їх підставі, регламентуються такими правовим нормами.

Відповідно до п.п.18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання між сторонами справи відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виникли правовідносини, які полягають, зокрема, у наявності в споживача зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за спожиті послуги. При цьому, відсутність відповідного договору на їх надання не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані житлово-комунальні послуги, враховуючи норми п.1 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Аналогічна правова позиція міститься в постановах ВС від 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц, від 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц, від 25.03.2020 у справі №211/3347/18-ц.

Такі висновки під сумнів скаржником не ставляться.

Відповідачі не надали суду доказів відмови від отримання ними послуг з опалення та гарячого водопостачання від позивача, наявність звернень із відповідними претензіями до підприємства щодо кількості та якості наданих послуг. Квартира, в якій послуги надавалися позивачем, не від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого постачання у встановленому законодавством порядку, що також скаржником під сумнів при апеляційному перегляді справи не ставиться.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VІІІ (в редакції, що чинна з 09.06.2018) житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд згідно нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п.2 ч.1 ст. 5 цього ЗУ). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (у редакції, що чинна до дії вище вказаного Закону, тобто й на час виниклих правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону №1875-ІV споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Статтями 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 1875- ІV визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №2454-VІІІ від 07.06.2018, в редакції, що чинна з 09.06.2018, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Аналогічні положення щодо обов`язку нести витрати на утримання житла членами сім`ї наймача містить також ст. 64 ЖК України.

Частина 3 статті 156 ЖК України передбачає, що повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири).

Указані правові норми покладено в обґрунтування апеляційних доводів скаржника щодо необхідності солідарного стягнення з відповідачів вартості наданих комунальних послуг у квартирі, в якій вони проживають.

Одночасно згідно ч.3 ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Далі, за змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 541 ЦПК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене вище нормативно-правове регулювання, а також встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд вважає, що в даному випадку суд першої інстанції обґрунтовано вказав про необхідність стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за надані послуги, а також нараховані на неї на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати, так як на відповідачів покладено обов`язок по оплаті наданих комунальних послуг у квартирі, в якій вони зареєстровані.

Такі висновки суду щодо наявності зазначеного обов`язку по оплаті послуг, а також розміру заборгованості, скаржником під сумнів не ставляться.

При цьому вказівка в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не є власником квартири не спростовує його обов`язку по оплаті наданих послуг, який вбачається, зокрема, з положень ст. ст. 64, 156 ЖК України про обов`язок члена сім`ї власника житла нести витрати по його утриманню.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції вказав на невідповідну редакцію норм ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» не свідчить про невірне вирішення спору у справі, адже заборгованість нарахована як за період дії в часі поточних норм ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» так і на час дії норм ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (у редакції, що була чинна перед цим).

Також має бути відхилене посилання скаржника на те, що відповідач ОСОБА_2 не користується послугами, про заборгованість по яким доводить позивач, адже фактично, хоч і не зареєстрований, однак проживає за іншою адресою у м. Києві, оскільки ОСОБА_2 офіційно у встановленому порядку не відмовився від послуг, які надавав позивач.

Так згідно п.п.29, 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005, у споживача є право, а у надавача послуг кореспондуючий обов`язок, зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та / або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його / їх відсутність (довідка з фактичного місця проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Таким чином, для того, щоб відступити від правила по замовчуванню щодо наявності у особи, місце проживання якої законно зареєстровано у квартирі, в якій надаються комунальні послуги, обов`язку по їх оплаті, така особа має подати надавачу послуг відповідну заяву з доказами, що підтверджують її відсутність в такому житлі, що за обставин цієї справи не мало місця та скаржником в апеляційній скарзі не спростовується. В протилежному випадку у надавача послуг є законні підстави виставляти вимогу про їх оплату усім особам, місце проживання яких зареєстровано у квартирі, що відповідатиме приписам ст. ст. 64, 156 ЖК України

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15.04.2022 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15.04.2022 у цивільній справі за позовом ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 та до ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 30.06. 2022.

Суддя-доповідач

Судді