Справа №:755/4774/22
Провадження №: 2-з/755/107/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" липня 2022 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Арапіна Н.Є., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участю третіх осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання договору дарування удаваним, визнання укладання договору купівлі-продажу квартири, переведення прав та обов`язків покупця, стягнення моральної шкоди.

Позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 19/100 частини квартири АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_4 та шляхом заборони ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження належної їй на права власності 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 , а також передавати спірне майно в іпотеку чи закладати під заставу.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позивачем у заяві про забезпечення позову вказано на докази, якими підтверджується, що невжиття заходів забезпечення у вигляді накладення арешту може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Тому з урахуванням викладеного заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме: 19/100 частини квартири АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_4 , до набрання рішенням законної сили, підлягає задоволенню.

Вимоги позивача про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження належної їй на права власності 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 , а також передавати спірне майно в іпотеку чи закладати під заставу, задоволенню не підлягають, оскільки наявність арешту на спірне майно є підставою для припинення будь-яких дій щодо спірного майна.

З урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову частково: накласти арешт на нерухоме майно, а саме: 19/100 частини квартири АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_4 , до набрання рішенням законної сили. В решті заяви відмовити.

Керуючись п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", ст.ст. 149-150, 153, 259, 260, 293, 353, 354 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: 19/100 частини квартири АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_4 , до набрання рішенням законної сили.

В решті заяви відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Суддя Н.Є.Арапіна