Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2795/21
Провадження № 2/553/450/2022
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27.06.2022м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді - Новака Ю.Д.,
при секретарі - Каленіченко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом адвоката Калініна Сергія Костянтиновича в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису № 243423 від 27.06.2021 року таким, що не підлягає виконанню, -
У жовтні 2021 року до суду звернувся адвокат Калінін С.К. в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису № 243423 від 27.06.2021 року приватного нотаріуса Остапенка Євгена Михайловича таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 30 155,71 грн. за кредитним договором № 3285796 від 17.11.2020 року. Зазначив, що кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Отже позивач вважає, що виконавчий напис № 243423 від 27.06.2021 р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича про стягнення заборгованості є протиправним, тобто такий, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича № 243423 від 27.06.2021 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 30 155,71 грн., стягнути з відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 судові витрати, зокрема, по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 5 000,00 грн. та судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908,00 грн., судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454,00 грн.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, проте надали суду заяву про можливість розгляду справи без їх участі, в якій зазначають, що позов підтримують, просять задовольнити з підстав наведених в ньому.
Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в судове засідання неодноразово не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Разом з тим 22.12.2021 року до суду надійшло клопотання від директора ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису № 243423 від 27.06.2021 року приватного нотаріуса Остапенка Євгена Михайловича таким, що не підлягає виконанню та стягнення судового збору за подання саме позовної заяви у розмірі 454 грн., інші вимоги позивача, а саме: стягнення орієнтовних судових витрат в розмірі 5 000 грн. з врахуванням заяви про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, просив зменшити розмір з 5000 грн. до 1907,00 грн.
Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 27.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис № 243423 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 30 155,71 грн. за кредитним договором № 3285796 від 17.11.2020 року.
Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.
Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Так, з копії договору № 3285796 від 17.11.2020 року (а.с.35), що підписаний між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» вбачається, що правочин вчинено в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, що унеможливлює вчинення на ньому виконавчого напису нотаріуса, оскільки діюча редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.
Відповідно до постанови КМУ № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 26 листопада 2014 року нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.
Оспорюваний виконавчий напис вчинено без дотримання вимог ст.88 Закону України "Про нотаріат" щодо наявності безспірної заборгованості.
Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 454,00 грн., що сплачений останньою при подачі позову до суду, та судового збору, що сплачений позивачкою при подачі заяви про забезпечення позову у розмірі 227 грн., оскільки відповідач визнав позов, про що міститься заява в матеріалах справи.
У відповідності до ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Згідно з п.1, п.2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.21 Постанови Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо доведе, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі №914/434/17).
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, та користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, с завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Враховуючи викладене, оцінюючи необхідність правових витрат, розумність їх розміру та складність справи суд дійшов висновку, що вимогу щодо стягнення витрат за надання правничої допомоги слід задовольнити частково, а саме у розмірі 2 000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-83, 89, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -
Позов адвоката Калініна Сергія Костянтиновича в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису № 243423 від 27.06.2021 року таким, що не підлягає виконанню- задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 суму судового збору, що сплачений останньою при подачі позову до суду у розмірі 454 грн., суму судового збору, що сплачений позивачкою при подачі заяви про забезпечення позову у розмірі 227 грн., а також, витрати за надання правничої допомоги у розмірі 2000 грн., а разом 2681 грн.
Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 454 грн. та 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні заяви про забезпечення позову, що складає 227 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЮ. Д. Новак