КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/400/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Мельник Ю.О.

за участю: представника ОСОБА_1 - адвоката Мішутушкіна О.В.

розглянувши у відкритому судовому справу за апеляційною скаргою адвоката Попової Марини Віталіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року, постановлену під головуванням судді Святошинського районного суду м. Києва Коваль О.А.,

у цивільній справі №759/25141/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановила:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Разом із позовною заявою представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, зокрема про накладення арешту на належне майно відповідача: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та гараж з підвалом в Київській області, с. Петропавлівська Борщагівка, автокооператив «Чайка», гараж НОМЕР_1 .

Заява мотивована тим, що предметом позову є вимога про захист прав і законних інтересів ОСОБА_2 , порушених внаслідок невиконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання з повернення коштів у розмірі 3 646 400 грн., що станом на момент написання розписки становило 132 500 доларів США. Заявлені вимоги мають значний розмір, та враховуючи відсутність належного виконання зобов`язання, є співмірним та адекватним способом захисту порушених майнових прав.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року заяву представника позивача Попової М.В. про забезпечення позову було залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою, позивач через свого представника, звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада 2021 року. Задовольнити заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, що є власністю ОСОБА_1 - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та гараж з підвалом загальною площею 43,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказуючи, що заявлені вимоги мають значний розмір та, враховуючи відсутність належного виконання зобов`язання, - заявлений спосіб забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно відповідача, є належним способом запобіганню можливим порушенням майнових прав та охоронюваних законом інтересів позивача при виконанні судового рішення у випадку задоволення позовних вимог. Недопущення відчуження майна під час розгляду справи, з метою подальшого приховання та неможливості його стягнення у рахунок виконання рішення суду, в тому числі через органи ДВС у випадку ухвалення рішення на користь позивача та звернення до відповідних органів із виконавчими документами.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

14 червня 2022 року від представника відповідача, адвоката Мішуткіна О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник вказує, що під час вирішення питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заява про забезпечення позову базується на припущеннях позивача, доказів реальної загрози з боку відповідача невиконання чи утруднення виконання можливого позитивного рішення суду не надано.

У судовому засідання представник ОСОБА_1 - адвокат Мішуткін О.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, доказів поважності причин неявки суду не надали, а відтак, колегія суддів вважала з урахуванням вимог ч.2 ст.372 ЦПК України за можливе здійснити розгляд справи за відсутності осіб що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Звертаючись з позовом до суду, позивач вказував на те, що відповідно розписки від 31 серпня 2020 року ОСОБА_1 отримав від нього у борг грошові кошти в розмірі 3 646 400 грн. (еквівалент складає 132 500 доларів США) та зобов`язався їх повернути у визначений термін або передати нові технічні умови приєднання до електричних мереж АТ «Одесаобленерго» об`єкту, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , в яких плата за приєднання не буде перевищувати 7 000 000 гривень.

Враховуючи те, що позику позичальником не повернуто, та не відбулося приєднання до електричних мереж АТ «Одесаобленерго» об`єкту, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , в яких плата за приєднання не буде перевищувати 7 000 000 грн., позивач вважав, що є всі підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано достатніх мотивів та доказів реальної загрози з боку відповідача невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову. Мотиви заяви про забезпечення позову базуються на припущеннях позивача, тоді як належні та допустимі докази реальних намірів відчуження належного відповідачу майна суду надано не було.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна.

Частиною 1,2 ст.149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Відповідно до п.1ч. 1 ст.150 ЦПК України позов може забезпечуватися, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі,задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема, тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір предметом якого є вимога про захист порушених прав і законних інтересів позивача внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання за договором позики від 31 серпня 2020 року, розмір якого є суттєвим ( 3 646 400 грн.).

Отже, предметом позову, з яким звернувся ОСОБА_2 , є матеріально-правова вимога до відповідача (стягнення заборгованості за договором позики), що кореспондується зі способами захисту порушеного права. Предмет позову має правовий характер і випливає з певних матеріально-правових відносин.

Згідно інформаційної довідки від 04 листопада 2021 року за № 282941555, ОСОБА_1 належить на праві власності нерухоме майно, а саме:

- квартира АДРЕСА_1 , на підставі дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 29 грудня 2014 року Реєстраційною службою Головного територіального управління юстиції у м. Києві;

- гараж з підвалом загальною площею 43,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності від 11 жовтня 2010 року, виданого виконавчим комітетом Петропавлівсько- Борщагівською сільською радою на підставі рішення від 24 вересня 2010 року № 647.

Отже, ОСОБА_1 , як власник вказаного вище нерухомого майна, не позбавлений можливості розпорядитися їм на свій розсуд на час наявності в суді заявленої до нього вимоги щодо повернення грошових коштів.

Крім того, як вбачається із письмових пояснень представника позивача наданих до суду апеляційної інстанції, відповідач має також інші спори в суді пов`язані з поверненням грошових коштів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті спору, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належну правову оцінку доводам позивача, на які він посилався як на підставу для забезпечення позову, не урахував фактичні обставини справи, та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Обраний позивачем захід забезпечення позову є співмірний із заявленими позовними вимогами. Викладені обставини, ураховуючи положення ст.151 ЦПК України, на думку колегії суддів, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому, слід зазначити, що вжиття заходів забезпечення позову має тимчасовий характер та поширюється на час розгляду справи, а тому накладення арешту на нерухоме майно не можна розцінювати як порушення права власності на це майно.

Крім того, постанова про забезпечення позову є виконавчим документом, сторони якого:

позивач (стягувач) - ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Турецької Республіки, місце проживання: Туреччина, Анталія , Караклі Іскелє Мевкії, Емсі Арансіа Резорт).

відповідач (боржник) - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України про задоволення вимог заявника щодо забезпечення позову з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 376, 381-384,387 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу адвоката Попової Марини Віталіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року скасувати та постановити нову за якою:

заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Попової Марини Віталіївни про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ;

та гараж з підвалом, які розташований в АДРЕСА_5 автокооператив «Чайка», гараж № НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 червня 2022 року.

Суддя - доповідач:

Судді: