КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2515/2022
справа №756/5178/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Невідомої Т.О., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Остащенко Олесею Миколаївною, на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 березня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Шевчука А.В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

встановив:

В квітні 2019 року ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулось до суду з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №963722017 від 14 квітня 2015 року в сумі 146569,60 грн, що складається із:

- 48729,93 грн основного боргу;

- 10771,36 грн відсотків;

- 55424,84 грн плати за управління кредитом;

- 31643,47 грн пені.

Вимоги обґрунтовує тим, що 14 квітня 2015 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №963722017.

Кредитні зобов`язання забезпечені порукою ОСОБА_1 згідно із договором поруки від 14 квітня 2015 року №963722017-П.

Позивач вказує, що 30 липня 2018 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір відступлення права вимоги №20180730, відповідно до якого до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" перейшли права кредитора, що виникли з кредитного договору та договору поруки, укладених з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що боржники мають невиконані грошові зобов`язання у сумах, вказаних у вимогах, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулось до суду із цим позовом.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25 березня 2020 року позовні вимоги задоволено, вирішено:

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №963722017 від 14 квітня 2015 року у розмірі 146569,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1099,27 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1099,27 грн сплаченого судового збору.

Не погодившись з ухваленим рішенням, представником ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Одночасно просить стягнути 17950 грн витрат на правничу допомогу та судовий збір.

Посилається на те, що справу розглянуто без належного повідомлення відповідачів.

Зазначає, що суд вказує про перехід до нового кредитора прав вимоги до відповідачів за кредитним договором, натомість ОСОБА_1 не укладала кредитний договір.

Вказує на відсутність доказів переходу до нового кредитора прав до поручителя.

Посилається на те, що кредитним договором встановлено плату за кредитом в сумі 3,49% від суми кредиту щомісячно, що значно перевищує розмір відсотків за користування кредитом і на момент укладення договору Закону України "Про захист прав споживачів" забороняв встановлення зборів, відсотків, комісій та платежів.

Також вказує, що, здійснюючи погашення заборгованості, позичальник вказував у касових документах про погашення відсотків, натомість кредитор направляв суми на плату за кредитом.

Посилаючись на консультативний висновок аудитора, вказує, що без урахування такої плати заборгованість мала б становити 16461,28 грн за тілом кредиту, 180,75 грн за відсотками, 96,96 грн за пенею за несвоєчасну сплату кредиту та 16,26 грн за пенею за несвоєчасну сплату відсотків.

Вказує, що суд не звернув уваги на те, що ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" є агентом ПАТ "ОТП Банк", про що вказано в преамбулі кредитного договору, агентський договір судом не досліджено, а відтак зазначене товариство не мало право розпоряджатись правом вимоги.

ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" подано відзив на апеляційну скаргу. Посилається на те, що товариство є належним кредитором, зокрема і по відношенню до ОСОБА_1 .

Щодо плати за договором посилається на те, що така визначена в умовах договору, на які позичальник погодився. Окрім того, поручитель також була обізнана з цією умовою і протягом тривалого часу будь-яких заперечень не виказувала. Посилається на те, що проценти за кредитом та плата за кредитом є тотожними поняттями.

Щодо консультативного висновку аудитора зазначає, що такого до апеляційної скарги не приєднано.

Щодо агентських правовідносин вказує, що скаржник невірно уважає комерційним агентом ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», тоді як таким є ПАТ "ОТП Банк". При цьому скаржнику не належить право оспорювати правовідносини, що стосуються відступлення права вимоги.

В частині вимог на правничу допомогу вказує, що скаржником включено в перелік послуг ті, що надані в суді першої інстанції. Окрім того, у договорі про надання правової допомоги відсутні тарифи, за якими надаються послуги, що унеможливлює вирішення питання.

Установлено, що відповідач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними актового запису про смерть №6448 від 20 березня 2021 року. Згідно статті 55 ЦПК України ухвалою суду 16 вересня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, до участі у справі залучено правонаступників ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - адвокат Остащенко О.М. доводи апеляційної скарги підтримала із викладених в ній підстав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_5 , розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм, матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції уважав установленим факт видачі кредиту, заміну кредитора та, установивши наявність заборгованості, дійшов висновку про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів в повному обсязі.

Установлено, що відповідач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними актового запису про смерть №6448 від 20 березня 2021 року. Згідно статті 55 ЦПК України ухвалою суду 16 вересня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, до участі у справі залучено правонаступників ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи в суді першої інстанції, колегія суддів вказує на таке.

З матеріалів справи убачається, що до відкриття провадження у справі судом першої інстанції за даними Єдиного демографічного реєстру встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Ця ж адреса вказана у кредитному договорі, договорі поруки та паспортах, копії яких були надані разом із позовною заявою.

Ухвалою від 25 квітня 2019 року у справі відкрито провадження та її вирішено розглядати в спрощеному провадженні з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 29 жовтня 2019 року, проте відправлення на ім`я відповідачів повернулись без вручення у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Судове засідання відкладено на 25 березня 2020 року, відповідачі викликані повторно, проте відправлення повернулись з таких же причин. 25 березня 2020 року судом ухвалено заочне рішення.

23 березня 2021 року адвокатом Остащенко О.М. в інтересах ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку направлено до суду заяву про перегляд заочного рішення. Адреса проживання ОСОБА_2 вказана: АДРЕСА_1 . Заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В березні 2021 року адвокат Остащенко О.М. в інтересах ОСОБА_1 звернулась із заявою про перегляд заочного рішення. Адреса проживання останньої вказана: АДРЕСА_2 . Згідно доводів заяви за цією адресою ОСОБА_1 не проживає та не зареєстрована.

Згідно із даними паспорта ОСОБА_1 02 жовтня 2017 року, тобто станом на момент відкриття провадження у справі, останню знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому за адресою АДРЕСА_2 місце проживання зареєстровано 11 листопада 2020 року.

Відповідно до окремих положень статті 128 ЦПК України:

1. Суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

2. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

3. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

6. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

7. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається:

2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

8. Днем вручення судової повістки є:

1) день вручення судової повістки під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

11. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до окремих положень статті 130 ЦПК України:

3. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

4. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

5. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

6. Якщо особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи.

9. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

10. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.

Повернення повістки у зв`язку із закінченням строків зберігання не визначено законом як підставу уважати учасника справи повідомленим належним чином про її розгляд.

Окрім того, відповідно до даних з Єдиного демографічного реєстру, які отримані судом, установлено, що ОСОБА_2 був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 з 16 червня 1981 року по 02 січня 2018 року, а ОСОБА_1 з 16 червня 1981 року по 02 жовтня 2017 року.

Згідно із пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Ураховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що скаржник у цій справі ОСОБА_1 не була повідомлена судом належним чином про розгляд справи, що є підставою для скасування заочного рішення в частині щодо вирішення вимог до цього відповідача.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд виходить із наступного.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України установлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до частини 1 статті 553, частин 1 та 2 статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу).

Відповідно до статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Передбачення у договорі про неустойку чи іншу відповідальність у зв`язку із допущеними порушеннями покликано стимулювати сторону договору до належного виконання своїх зобов`язань з тим, щоб не допускати настання порушень зобов`язання, яке згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 та частини 1 статті 526 ЦК України має виконуватися добросовісно та належним чином, і тим самим не змушувати іншу сторону договору вдаватись до застосування способів захисту.

Установлено, що 14 квітня 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №963722017, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 68000 грн. на строк 48 місяців, за користування якими зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 11,99% річних та здійснювати щомісячну плату за кредитом в розмірі 3,49% від суми кредиту, що становить 2373,20 грн. Договором передбачена пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 0,3% від суми прострочення, яка сплачується за повне або часткове прострочення кредиту та/або внесення плати за кредитом.

До складу умов цього договору входять також Загальні умови ТОВ "ФК ЦФР" з надання фізичним особам кредитів.

Згідно із змістом договору ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» діє в особі представника Ковальчук О.М., яка діє на підставі довіреності, виданої згідно з умовами агентського договору з ПАТ "ОТП Банк" як агентом.

Пунктом 11 кредитного договору передбачено, що підписанням цього договору позичальник надав згоду на заміну кредитора.

14 квітня 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №963722017-П, згідно із яким поручитель ознайомилась із кредитним договором, погодилась на його умови.

Установлено також, що 30 липня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (Кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ( Новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги, виходячи з того, що Кредитор володіє, використовує та розпоряджається правами грошової вимоги до третіх осіб - Боржників, пов`язаними з наданими Кредитором Боржникам кредитами у відповідності до укладених кредитних договорів, погашення Боржниками заборгованості за якими не відбулось в строк з тих чи інших причин.

Розділом 1 цього Договору визначено предмет договору.

Згідно пункту 1.1. розділу 1 цього договору визначено, що на умовах , встановлених цим Договором, Кредитор передає ( відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками ( Портфель Заборгованості).

Згідно пункту 1.2. розділу 1 внаслідок передачу ( відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових і інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.

Згідно даних витягу з реєстру боржників від 30.07.2018 року, який згідно із предметом Договору відступлення прав вимоги визначає перелік боржників, Новий кредитор набув право вимоги до ОСОБА_2 . Натомість доказів про набуття права вимоги до ОСОБА_1 та, відповідно, набуття нею статусу боржника у правовідносинах із Новим кредитором, позивачем не надано.

Вказане у самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до цього відповідача. Відтак заочне рішення суду в частині вимог до ОСОБА_1 , а також стягнення судового збору, підлягає скасуванню.

Окрім того, скаржником одночасно із апеляційної скаргою заявлено про стягнення з позивача 17950 грн витрат на правничу допомогу та судовий збір в розмірі 3751,81 грн за подання апеляційної скарги.

Відповідно до статті 141 ЦПК Украйни судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведене, з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню 3751,81 грн на відшкодування витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.

Згідно із статтею 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Згідно із статтею 134 ЦПК України:

1. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

2. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

3. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

4. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно із статтею 137 ЦПК України:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до зазначених вимог процесуального закону для відшкодування судових витрат заявник має дотриматися такого алгоритму та вчинити наступні процесуальні дії:

1) з першою заявою по суті справи зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат;

2) подати докази про витрати до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду;

3) якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015 р., "Гімадуліна та інші проти України" від 10.12.2009 р., "Двойних проти України" від 12.10.2006 р., "Меріт проти України" від 30.03.2004 р., "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 р. ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат".

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 вказано, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення".

З матеріалів справи убачається, що 9 квітня 2021 року між Адвокатським бюро "Остащенко" та ОСОБА_1 укладено Договір №32 про надання правової допомоги.

Згідно Додаткової угоди №1 до цього Договору сторони домовились, що за надання правової допомоги Адвокатським бюро клієнт сплачує Адвокатському бюро гонорар в розмірі 700,00 гривень за годину роботи, за представництво інтересів клієнта в суді 1000,00 гривень за одне судове засідання.

ОСОБА_1 на підставі договору згідно даних квитанцій до прибуткового касового ордера сплачено 07 травня 2021 року - 7350,00 гривень, 18 червня 2021 року - 3000,00 гривень, 29 червня 2021 року - 5600,00 гривень.

Окрім того, скаржником надано Акт виконаних робіт від 7 травня 2021 року, згідно даних якого кількість витраченого часу становить 10 годин 30 хвилин, вартість наданих послуг 7350, 00 гривень, а також Акт виконаних робіт від 29 червня 2021 року, згідно даних якого кількість витраченого часу становить 8 годин, вартість наданих послуг 8600, 00 гривень.

Колегія суддів зауважує, що оплата судового збору, оформлення апеляційної скарги та відправки її до суду не є видом правової допомоги, отже такі послуги не підлягають відшкодуванню.

Інші витрати є документально підтвердженими, пов`язані із наданням правової допомоги, мають розумний характер, відтак підлягають відшкодуванню в загальній сумі 17250 гривень.

Обгрунтованих доводів щодо неспівмірності цих витрат позивачем не наведено.

Доводи позивача в тій частині, що частина послуг надана в суді першої інстанції, відхиляються колегією суддів, оскільки ці послуги надані у зв`язку із переглядом заочного рішення за заявою відповідача, тобто на стадії, що обов`язково передує апеляційному перегляду у разі ухвалення судом заочного рішення. Отже понесені витрати підлягають відшкодуванню за наслідками перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Остащенко Олесею Миколаївною, задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 березня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати, та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 березня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1099,27 грн сплаченого судового збору - скасувати.

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат за надання правничої допомоги 17250 грн.

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 на відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги 3751,81 грн

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 9 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова