ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м.Суми

Справа №591/7953/21

Номер провадження 22-ц/816/312/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

заінтересовані особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_5 та представника ОСОБА_4 адвоката Приходченко Олександри Олександрівни,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 листопада 2021 року, у складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 08 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в :

02 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, яку уточнила (а.с. 20), про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження їх прав, а саме :

- заборонити ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебувати в будь-якому місці спільного перебування з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

- обмежити ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

- заборонити ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 наближатися на відстань 500 метрів до місця перебування, навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

- заборонити ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривдникам, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;

- заборонити ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вести будь-яке листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Свої вимоги мотивувала тим, що після розірвання шлюбу (16 березня 2021 року) з батьком своїх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у неї погіршилися відносини із своїми батьками ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та сестрою ОСОБА_5 , які були проти розірвання шлюбу та зайняли сторону її колишнього чоловіка. Мати та сестра стали переслідувати її та малолітніх дітей, погрожують, принижують, здійснюючи психологічний тиск через різницю в поглядах на життя, які вони не поділяють, постійно втручаються у її справи. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перестрівають дітей після навчання та занять у гуртках, під час прогулянок, принижують її гідність в очах дітей, погрожують, що мати їх покине, після таких зустрічей діти пригнічені та дуже переживають.

Вона неодноразово зверталась до поліції із заявами про здійснення психологічного тиску на неї та дітей, 20 серпня 2021 року службою протидії домашньому насильству РУП ГУНП в Сумській області складено термінові заборонні приписи стосовно кривдників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , але їх візити до дітей у її відсутність продовжуються. Вони не залишають її та дітей у спокої: весь час переслідують, ходять за нею, куди б вона не йшла у справах чи у вільний від роботи час, телефонують, погрожують розправою, чинять психологічний тиск на дітей, тому з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства вважає необхідним застосувати обмежувальний припис щодо батьків та сестри.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено частково.

Видано стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстровані та мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , на строк 6 місяців обмежувальний припис, яким визначено наступні тимчасові обмеження їх прав, а саме :

1) заборонити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перебувати в будь-якому місці спільного перебування з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

2) обмежити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у будь-який спосіб спілкування з ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

3) заборонити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 наближатися на відстань 100 метрів до місця перебування, навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

4) заборонити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривдникам, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;

5) заборонити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вести будь-яке листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В іншій частині вимог відмовлено у зв?язку з необґрунтованістю.

Встановлено строк дії обмежувального припису 6 (шість) місяців.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомлено уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, віднесено за рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у повному обсязі у задоволенні зави ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису.

Вказує, що заявником не підтверджено жодними доказами факту вчинення нею домашнього насильства відносно ОСОБА_1 та її дітей. Заборонний припис від 20 серпня 2021 року складено відносно подій, які нібито мали місце ще 10 червня 2021 року, і їй він не вручався, тому не оскаржувався. Наданий заявником як доказ відеозапис не містить дати зйомки та доказів вчинення нею домашнього насильства.

Зазначає, що після розлучення сестра перешкоджає їй та матері бачитися та спілкуватися з дітьми, яких вони дуже люблять, через що виникають постійні сварки, але жодних дій, які б підпадали під поняття домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_1 та її дітей не вчиняла. Вважає звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про видачу обмежувального припису черговим способом обмежити її у спілкуванні з племінниками.

Доводить, що у період з 23 серпня 2021 року по 08 грудня 2021 року взагалі була відсутня у м. Суми, проживала у Чернівецькій області, і з сестрою та племінниками не бачилася.

ОСОБА_4 , через свого представника адвоката Приходченко О.О., подала апеляційну скаргу і посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду щодо видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зави ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Доводить, що судом винесено обмежувальний припис відносно особи ОСОБА_5 (тітки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), яка не входить до визначеного у ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Заперечує доводи заявниці про систематичність дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо неї та дітей, оскільки було документально зафіксовано лише один конфлікт 10 червня 2021 року. Зазначає, що заявником не надано жодних доказів вчинення відносно неї та її дітей психологічного чи фізичного насильства з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не доведено, що діти були очевидцями будь-яких протиправних дій з боку баби та тітки, вони не були присутні під час розмови, після якої був складений заборонний припис, тому не можуть бути суб`єктами домашнього насильства.

Вказує, що судом не були допитані діти, яким вже виповнилося 10 років та 14 років, щодо ситуації, яка склалася між їх родичами, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, чим незаконно обмежені у праві висловити свою позицію та надати докази. У телефонному режимі просили суд відкласти розгляд справи у зв`язку з перебуванням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за межами Сумської області, а саме в місті Чернівці за місцем проживання ОСОБА_5 з 20 травня 2021 року до 08 грудня 2021 року, що підтверджується проїзними квитками.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні заяви про встановлення обмежувального припису відносно ОСОБА_6 не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує доводи апеляційних скарг, просить рішення суду залишити без змін, як ефективний та дієвий інструмент захисту від подальшого вчинення домашнього насильства ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_5 та її представника адвоката Касатської Ю.А., Швець Л.В. та її представника адвоката Приходченко О.О., Кривого В.М., які підтримали доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав заяви, поданої до суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є матір?ю неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7, 8).

ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є батьками заявниці та дідом, бабою дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 6).

ОСОБА_5 є рідною сестрою ОСОБА_9 та тіткою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 разом з дітьми мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Заінтересовані особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

20 серпня 2021 року посадовими особами СПДН Сумського РУП складено термінові заборонні приписи стосовно кривдників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у зв?язку із скоєнням ними домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , а саме: 10 червня 2021 року о 18-30 по АДРЕСА_3 поблизу закладу «Колібрі» виник словесний конфлікт, в ході якого висловлювались словесні погрози, образи та домашнє насильство психологічної форми. Заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 діб (а.с. 10, 11).

Із дослідженого судом першої інстанції відеозапису, який за поясненням представника заявника здійснений влітку 2021 року, встановлено, що під час відпочинку ОСОБА_1 на громадському пляжі, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підійшли до заявниці та особи, з якою вона відпочивала, та ініціювали словесний конфлікт, в ході якого поводили себе агресивно, словесно ображали заявницю та чоловіка, з яким вона відпочивала. Конфлікт відбувався у присутності інших сторонніх осіб у громадському місці. На неодноразові пропозиції заявниці відійти та не наближатись не реагували.

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення обмежувального припису стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд першої інстанції послався на доведеність належними доказами того факту, що заявник та її діти є постраждалими від домашнього насильства у формі психологічного насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», яке відносно них систематично вчиняється матір`ю та сестрою заявника, що проживають окремо від них і полягає в умисних словесних образах, погрозах, приниженні, залякуванні, спрямованих на обмеження волевиявлення заявниці, викликають побоювання за свою безпеку та безпеку дітей, що стало підставою для звернень до поліції.

Проте, з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, провадження № 61-4830св19; від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19; від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, провадження № 61-271св19; від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, провадження № 61-23053св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, провадження № 61-16103св20, від 26 серпня 2021 року № 202/267/21, провадження № 61-6916св21.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 вказувала на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчиняють проти неї та її дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 психологічне насильство.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У той же час, заявницею не надано доказів на підтвердження того, що на час звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису тривало вчинення, існувала вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства відносно неї та дітей з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Конфлікт, що мав місце 10 червня 2021 року між заявницею та заінтересованими особами є єдиним доказом психологічного насильства відносно самої ОСОБА_1 , діти заявниці не були присутні під час цього словесного конфлікту матері з бабою та тіткою, що підтверджується терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 20 серпня 2021 року № 106138, № 106065.

Факт неприязних стосунків, небажання зустрічей та спілкування у будь-який спосіб, не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.

Посилання ОСОБА_1 на неодноразові звернення до правоохоронних органів, з підстав вчинення відносно неї та дітей домашнього насильства матір`ю та сестрою (бабою та тіткою дітей), свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , але не підтверджує факт того, що останні вчинили по відношенню до заявника та її дітей домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19 (провадження № 61-16980св19).

Також заявником не доведено існування ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обмежувального припису, оскільки з наданих суду доказів вбачається та не заперечується учасниками справи, що конфлікт виник між ними після прийняття ОСОБА_1 рішення про розірвання шлюбу з батьком дітей.

Наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , постійних конфліктів на ґрунті різних життєвих позицій мають взаємний характер, що не може розцінюватись як насильство з боку саме ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Враховуючи вказані норми матеріального права та встановлені фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки заявницею ОСОБА_1 не доведено вчинення останніми домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява N 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не надала належних та достатніх доказів вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 домашнього насильства стосовно неї та дітей, відповідно до п. п. 1-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367-369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та представника ОСОБА_4 адвоката Приходченко Олександри Олександрівни задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 листопада 2021 року скасувати в частині видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

Т. А. Левченко