Провадження № 2/761/2144/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Бондар О.Д.,

за участі

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» про визнання правовідносин за кредитним договором припиненими, -

В С Т А Н О В И В:

14.11.2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ?Банк Михайлівський?, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю ?Фінансова компанія ?Плеяда?, Товариство з обмеженою відповідальністю ?Фінансова компанія ?Фагор? про визнання правовідносин за кредитним договором припиненими, яка була розподілена судді Кондратенко О.А.

На підставі розпорядження керівника апарату суду та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2020 року, справа надійшла в провадження судді Притули Н.Г.

Під час слухання справи як третю особу було залучено ТОВ «Діджифінанс».

В позовних вимогах позивач просить: визнати припиненими правовідносини за кредитним договором 200408435 від 14.12.2015 року укладеного між позивачем та ПАТ «Банк «Михайлівський».

Вимоги позову обгрунтовані тим, що 14.12.2015 року між позивачем та ПАТ «Банк «Михайлівський» був укладений кредитний договір.

В подальшому, за договором факторингу №1905, укладеним 19.05.2016 року між ПАТ «Банк «Михайлівський» та ТОВ ФК «Плеяда», Банк зобов`язувався відступити ТОВ ФК «Плеяда» право вимоги за кредитними договорами. В подальшому, за договором від 20.05.2016 року, укладеним між ТОВ ФК «Плеяда та ТОВ «ФК «Фагор», до ТОВ «ФК «Фагор» мало перейти право вимоги за кредитними договорами.

Рішенням Правління Національного банку України від 23.05.2016 року №14Б/Т ПАТ Банк «Михайлівський» було віднесено до категорії неплатоспроможних. А в подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення Банку з ринку.

Як зазначає позивач, вона належним чином виконала власні зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фагор» від 18.07.2016 року.

Листом від 23.10.2019 року відповідач повідомив позивача про наявність заборгованості за кредитним договором в розмірі 8 403,55 грн. А тому для захисту порушеного права позивач звернулась до суду із заявленими вимогами.

09.01.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в яких представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що за умовами кредитного договору №200408435 позивач отримала кредит. Однак власні зобов`язання належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили.

А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторони відповідача та третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши позивача, його представника, врахувавши процесуальні заяви сторін суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Стаття 599 ЦК України визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено в судовому засіданні, 14.12.2015 року між ПАТ «Банк «Михайлівський» та ОСОБА_1 були укладені Кредитні договори № 200408435 та №200408310 у вигляді заяви (оферти) за умовами якого Банк надав позивачу в користування кошти.

За умовами кредитного договору №200408310 Банк надав позивачу кредит в сумі 7 409,10 грн. строком повернення до 14.12.2017 року.

Листом від 18.07.2016 року ТОВ «ФК «Фагор» повідомило ОСОБА_1 про повне виконання зобов`язань за кредитним договором №200408310 від 14.12.2015 року право вимоги за яким було відступлено від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу №1905 від 19.05.2016 року.

Листом від 23.10.2019 року ПАТ «Банк «Михайлівський» повідомив позивача що станом на 11.10.2019 року обліковується заборгованість за кредитним договором №200408310 від 14.12.2015 року в сумі 8 403,55 грн.

В той же час позивач не надала суду доказів належного виконання зобов`язань за договором 200408435 від 14.12.2015 року за яким позивач просить припинити зобов`язання.

Як зазначила позивач в судовому засіданні, вона звернулась до суду з позовом, оскільки вона постійно отримує вимоги про сплату заборгованості при повному виконанні зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу позивача від ТОВ ФК «Плеяда» надходили повідомлення від 20.05.2016 року про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором №200408310 від 14.12.2015 року у зв`язку з укладенням між ПАТ «Банк «Михайлівський» та ТОВ ФК «Плеяда» Договору факторингу №1905 від 19.05.2016 року.

В подальшому, листом від 12.11.2020 року за №11585, ТОВ «Діджифінанс» повідомило позивача про перехід до нього права вимоги за кредитним договором №200408310 від 14.12.2015 року

Господарський суд міста Києва розглянув справу №910/11298/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемності правочину, відновлення становища, яке існувало до порушення права та рішенням суду від 04.03.2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 у справі №910/11298/16, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2019, в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 16.01.2020 постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2019 у справі № 910/11298/16 скасовано, справу № 910/11298/16 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням господарського суду м.Києва від 04.03.2021 року в задоволенні заявлених вимог відмовлено.

Як вбачається з рішення суду, у червні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Банк Михайлівський" (далі - ПАТ "Банк Михайлівський") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Плеяда" (далі - ТОВ "ФК "Плеяда"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фагор" (далі - ТОВ "ФК "Фагор"), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; Національний банк України та ОСОБА_2 , в якому просило застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме:

- зобов`язати ТОВ "ФК "Плеяда" передати ПАТ "Банк Михайлівський" документи, отримані ним від ПАТ "Банк Михайлівський" згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2;

- визнати відсутніми у ТОВ "ФК "Плеяда" будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу;

- визнати недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між ТОВ "ФК "Плеяда" та ТОВ "ФК "Фагор";

- зобов`язати ТОВ "ФК "Фагор" передати ПАТ "Банк Михайлівський" документи, отримані ним від ПАТ "Банк Михайлівський" згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2;

- визнати відсутніми у ТОВ "ФК "Фагор" будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатками до нього.

21.04.2017 позивач заявою уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з ТОВ "ФК "Плеяда" і ТОВ "ФК "Фагор" на користь ПАТ "Банк Михайлівський" 682 297 854,87 грн, яку судом першої інстанції 10.05.2017 прийнято до розгляду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 р., апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 - задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» у цій частині - застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2; визнано відсутніми у Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу; визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор»; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2; визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього.

Як встановлено рішенням суду, постановою Національного Банку України від 22.12.2015 № 917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії проблемних.

19.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» (клієнт) і ТОВ «ФК «Плеяда» (фактор) укладено договір факторингу № 1905, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта, а банк зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «Плеяда» право вимоги до третіх осіб (боржників).

20.05.2016 між ТОВ «ФК «Плеяда» і ТОВ «ФК «Фагор» укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ТОВ «ФК «Плеяда» за плату відступила; на користь ТОВ «ФК «Фагор» права вимоги, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору факторингу № 1905.

23.05.2016 згідно з рішенням Правління Національного банку України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

Позивач не надала суду доказів що заборгованість за кредитним договором №200408435 від 14.12.2015 року було переуступлено згідно зазначених вище договорів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів належно го виконання позивачем зобов`язань за договором 200408435 від 14.12.2015 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.525, 526, 599, 1048, 1050 ЦК України, ст.ст.77-81, 141, 263, 265, 353 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» про визнання правовідносин за кредитним договором припиненими- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29.06.2022 року

Суддя: Н.Г.Притула