КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/2070/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3788/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою Київського міського центру зайнятості на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 листопада 2021 року, ухваленого під головуванням судді Жук М.В.,-

встановив:

У лютому 2021 року Київський міськийцентр зайнятості звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 35 794 грн 58 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 липня 2020 року відповідачу надано статус безробітного відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення».

Після здійснення обміну інформацією з Пенсійним фондом України, виявлено порушення умов перебування відповідача на обліку як безробітного в період отримання допомоги по безробіттю, а саме: перебування у відносинах цивільно-правового характеру з ІП «1+1 Продакшн» з 01 червня 2020 року по 31 липня 2020 року та отримання доходу.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Київський міський центр зайнятості просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначила, що апеляційна скарга безпідставна, а отриманий відповідачем дохід не є джерелом існування, оскільки він носив разовий характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що укладений між ОСОБА_1 та ІП «1+1 Продакшн» договір носить тимчасовий характер, а тому виплата винагороди за цим договором не може бути перешкодою для одержання ним гарантованої законом допомоги на випадок безробіття.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Встановлено, що 07 липня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву до Оболонської філії Київського міського центру зайнятості про надання статусу безробітного, та заяву про призначення виплати допомоги по безробіттю.

07 липня 2020 року ОСОБА_1 надано статус безробітного на підставі ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення».

02 листопада 2020 року провідним інспектором відділу розслідування страхових випадків КМЦЗ Романчук О.С., за участю начальника відділу розслідування страхових випадків КМЦЗ Яремчук Ю.В. складено акт № 2502, за яким встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до укладеного з «1+1 Продакшн» договору про надання послуг режисера-постановника від 01 червня 2020 року № 010613, перебував з 01 червня 2020 року у відносинах цивільно-правового характеру з підприємством, одночасно перебуваючи на обліку як безробітний в центрі зайнятості з 07 липня 2020 року.

На підставі акту від 31 липня 2020 року до договору про надання послуг режисера-постановника від 01 червня 2020 року № 010613 ОСОБА_1 нараховувалась винагорода.

09 листопада 2020 року ОСОБА_1 знято з реєстрації.

Згідно довідки-розрахунку надлишково сплачених коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття ОСОБА_1 виплачено 35 794 грн 58 коп., з яких:

- 7 087 грн 10 коп. - за період з 07.07.2020 по 31.07.2020;

- 8 788 грн 00 коп. - за період з 01.08.2020 по 31.08.2020;

- 8 788 грн 00 коп. - за період з 01.09.2020 по 30.09.2020;

- 8 788 грн 00 коп. - за період з 01.10.2020 по 31.10.2020;

- 2 343 грн 47 коп. - за період з 01.11.2020 по 08.11.2020.

Обґрунтовуючи пред`явлений позов, Київський міський центр зайнятості зазначив, що відповідач на момент звернення до Оболонської районної філії КМЦЗ приховав факт свого працевлаштування та отримання доходу, був зайнятою особою, відтак не належав до числа безробітних осіб та не мав підстав для отримання допомоги по безробіттю.

На підтвердження позовних вимог Київським міським центром зайнятості надано: копії заяв ОСОБА_1 до Оболонської районної філії КМЦЗ від 07 липня 2020 року; копію персональної картки № 00030; копію акту № 2502 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 02 листопада 2020 року; копію договору № 010613 про надання послуг режисера-постановника від 01 червня 2020 року, укладеного між ІП «1+1 Продакшн» та ОСОБА_1 ; копію акту до договору № 010613 від 31 липня 2020 року.

Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Відповідно до положень ч. 2, ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно акту № 2502 від 02 листопада 2020 року встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на обліку як безробітний, перебував у цивільно-правових відносинах з ІП «1+1 Продакшн» згідно договору про надання послуг режисера-постановника від 01 червня 2020 року № 010613, за що отримав грошову винагороду на підставі акту від 31 липня 2020 року.

Отже, в період перебування на обліку в Київському міському центрі зайнятості, відповідач з 01 червня 2020 року по 31 липня 2020 року перебував у відносинах цивільно-правового характеру з ІП «1+1 Продакш», отримував грошову винагороду за надані послуги, а отже не мав права отримувати передбачені законом соціальні послуги та матеріальне забезпечення на випадок безробіття, а тому допомога в загальній сумі 35 794 грн 58 коп. отримана відповідачем неправомірно та підлягає поверненню.

Посилання суду першої інстанції, як на підставу для відмову в позові, на п. 3 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідно до якого зареєстровані безробітні мають право на збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника) у розмірах, встановлених до укладення ними строкового трудового договору на участь у таких роботах є помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, згідно умов укладеного між ІП «1+1 Продакшн» та ОСОБА_1 договору № 010613 про надання послуг режисера-постановника від 01 червня 2020 року, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання виконати певні послуги, які ІП «1+1 Продакшн» зобов`язалося оплатити. Строк договору до 31 липня 2020 року. Сторонами договору визначено ціну договору (вартість послуг виконавця).

Виконана відповідачем робота не відноситься до громадських робіт. Укладений 01 червня 2020 року договір № 010613 не є договором на виконання тимчасових робіт, послуги відповідачем надавалися за винагороду, метою укладення договору було отримання винагороди за виконану роботу, а відтак відповідач у період дії договору № 010613 (з 01 червня 2020 року по 31 липня 2020 року) не належав до числа безробітних.

Протилежний висновок суду є помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 01 листопада 2021 року постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

У порядку розподілу судових витрат, з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятостіпідлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 270 грн 00 коп., та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405 грн 00 коп., а всього 5 675 грн 00 коп.

Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 листопада 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості 35 794 грн 58 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості судовий збір у розмірі 5 675 грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 27 червня 2022 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В Кулікова

С.Г. Музичко