ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 676/6109/19

Провадження № 22-ц/4820/240/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Козак І. О.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

прокурора Гаврилюк І. О.,

представника ДНЗ «Подільський центр

професійно-технічної освіти» Рущака М. Ю.,

представника ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області Коруняк Л. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2021 року (суддя Шевцова Л. М., повне судове рішення складено 12 березня 2021 року) у справі за позовом заступника керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави та органу державного управління, який її уособлює, Міністерства освіти і науки України, Державного навчального закладу «Подільський центр професійно-технічної освіти, до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Кам`янець-Подільська міська рада, про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У вересні 2019 року Кам`янець-Подільська місцева прокуратура, звертаючись до суду в інтересах держави та органу державного управління, який її уособлює, Міністерства освіти і науки України, Державного навчального закладу «Подільський центр професійно-технічної освіти» із вказаним позовом та уточнивши вимоги, зазначала, що Кам`янець-Подільському СПТУ-14 був виданий державний акт про безоплатне і безстрокове право користування земельною ділянкою площею 107 га в межах згідно з планом землекористування. Наказом Державного комітету Української РСР від 13 липня 1984 року Кам`янець-Подільське СПТУ-14 реорганізовано в ПТУ № 44. Наказом управління освіти і науки Хмельницької обласної державної адміністрації № 286 від 07 жовтня 2002 року ліквідовано ПТУ № 44, вирішено створити Зіньковецьку філію Кам`янець-Подільського ПТУ № 26, все майно ліквідованого ПТУ № 44 залишити за новоствореною Зіньковецькою філією Кам`янець-Подільського ПТУ № 26. Згодом ПТУ № 26 реорганізовується в Кам`янець-Подільський професійний будівельний ліцей, який в свою чергу після зміни типу та назви стає Державним навчальним закладом «Подільський центр професійно-технічної освіти».

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 жовтня 2017 року ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» є правонаступником СПТУ 44 с. Зіньківці, а отже і правонаступником Кам`янець-Подільського СПТУ-14, за яким було закріплено безстрокове та безоплатне користування земельною ділянкою площею 107,0 га.

Розпорядженням Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації від 31 березня 2003 року на підставі рішення Зіньковецької сільської ради № 6 від 11 лютого 2003 року припинено право постійного користування земельною ділянкою, що розташована за межами населеного пункту, загальною площею 65,50 га, передано цю земельну ділянку до складу земель запасу Зіньковецької сільської ради. Згодом вона була передана у власність фізичним особам для ведення особистого селянського господарства. Зокрема, 27 серпня 2015 року наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-2034-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 га кадастровий номер :03:001:0014, право власності на яку зареєстровано 20 жовтня 2015 року.

Проте рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22 березня 2018 року задоволено позов ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» до Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації і визнано незаконним та скасовано розпорядження Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації від 31 березня 2003 року № 251/2003р «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою ПТУ-44».

У 2015 році ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» як правонаступник землекористувача звертався з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку, проте йому було відмовлено у зв`язку з тим, що земельна ділянка уже перебуває у власності третіх осіб.

ОСОБА_1 набув у власність вказану земельну ділянку без достатньої правової підстави та зобов`язаний її повернути.

Тому позивач просив: визнати недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27 серпня 2015 року № 22-2034-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 2,0000 га кадастровий номер :03:001:0014 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Зіньковецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області; витребувати у ОСОБА_1 на користь держави в особі Державного навчального закладу «Подільський центр професійно-технічної освіти» земельну ділянку загальною площею 2,0000 га кадастровий номер :03:001:0014, що знаходиться за межами населених пунктів Зіньковецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2021 року позов задоволено. Визнано недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-2034-СГ від 27 серпня 2015 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 га кадастровий номер :03:001:0014 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Зіньковецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області; витребувано у ОСОБА_1 на користь держави в особі Державного навчального закладу «Подільський центр професійно-технічної освіти» земельну ділянку загальною площею 2,0000 га кадастровий номер :03:001:0014 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Зіньковецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Вирішено питання про судовий збір.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин справи. Суд не взяв до уваги те, що голова ліквідаційної комісії ПТУ № 44 звернувся із заявою про припинення права користування земельними ділянками площею 75,7 га, відбулась добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Під час прийняття наказу № 22-2147-СГ від 28 серпня 2015 року ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області діяло в межах та у спосіб, передбачені законом. Позивач не надав доказів щодо встановлення місця розташування спірної земельної ділянки та її ідентифікації на місцевості і не довів факт накладення земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0014 на земельну ділянку, що перебувала у користуванні закладу. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності, оскільки про порушення свого права йому було відомо ще у 2013 році, а не після ухвалення рішення Господарським судом Хмельницької області 22 березня 2018 року. Вважає, що прокурор не обґрунтував підстави для представництва інтересів держави у даній справі. ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» є державним підприємством та самостійною юридичною особою, яка може самостійно звертатися до суду за захистом порушеного права.

ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області у відзиві просить задовольнити апеляційну скаргу. Зазначає, що під час розгляду заяви ОСОБА_1 земельна ділянка не перебувала у власності чи користуванні третіх осіб. Проект землеустрою на спірну земельну ділянку містив позитивний висновок державної експертизи та був затверджений у встановленому законом порядку. Накази Держгеокадастру є актами індивідуальної дії та вичерпують свою дію виконанням, а тому скасування такого наказу не забезпечує відновлення порушених прав позивача. Вважає пропущеним строк позовної давності.

Кам`янець-Подільська окружна прокуратура у відзиві просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів з підстав, зазначених у позовній заяві.

У засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_1 і ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області апеляційну скаргу підтримали.

Прокурор і представник ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» визнали її необґрунтованою у повному обсязі.

Інші учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені відповідно до вимог ЦПК України.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пунктів 2, 3 і 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції поновив пропущений з поважних причин строк позовної давності і виходив з того, що відповідач набув право власності на земельну ділянку без достатньої правової підстави, а тому наказ уповноваженого органу підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка витребуванню.

Проте такий висновок суду не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Установлено, що на підставі наказу № 304 від 12 серпня 1980 року Державний комітет Української РСР по професійно-технічній освіті вирішив відкрити у с. Зіньківці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області технічне училище на виробничій базі обласного управління сільського господарства Міністерства сільського господарства УРСР (а.с. 95, т. 1).

Відповідно до Державного акта Б № 041795 від 1983 року, виданого виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської районної Ради народних депутатів, за землекористувачем Кам`янець-Подільським СПТУ-14 в Кам`янець-Подільському районі закріплено в безстрокове і безплатне користування 107,0 га землі в межах згідно з планом землекористування, який додається (а.с. 33-35, 89-91, т. 1).

Згідно з наказом № 156/3 від 13 липня 1984 року Державний комітет Української РСР по професійно-технічній освіті вирішив реорганізувати всі середні, технічні училища та училища з одно-дворічним строком навчання в єдиний тип - середні професійно-технічні училища з відповідними відділами по професіям і строкам навчання; встановлено всім навчальним закладам назву «Середнє професійно-технічне училище» (СПТУ). Найменування навчального закладу до реорганізації було СПТУ № 14 (с. Зіньківці), після реорганізації - ПТУ № 44 (с. Зіньківці, Хмельницька область) (а.с. 96-97, т. 1).

На підставі наказу Міністерства освіти і науки України № 547 від 03 жовтня 2002 року ПТУ № 44 с. Зіньківці Кам`янець-Подільського району ліквідовано та створено на місці ліквідованого училища філію професійно-технічного училища № 26 м. Кам`янця-Подільського в межах бюджетних видатків; будівлі, споруди, навчальне майно та грошові кошти ліквідованого ПТУ № 44 вирішено передати на баланс ПТУ № 26 м. Кам`янця-Подільського (а.с. 98, т. 1).

Наказом № 286 від 07 жовтня 2002 року Управління освіти і науки Хмельницької обласної державної адміністрації з урахуванням наказу Міністерства освіти і науки України № 547 від 03 жовтня 2002 року створено комісію з ліквідації професійно-технічного училища № 44; створено Зіньковецьку філію Кам`янець-Подільського ПТУ-26 на базі ліквідованого Кам`янець-Подільського ПТУ-44; залишено за новоствореною Зіньковецькою філією Кам`янець-Подільського ПТУ-26 будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, яке було на балансі ПТУ-44. Зобов`язано директора ПТУ № 26 внести зміни до статуту професійно-технічного навчального закладу та до 10 січня 2003 року подати його на затвердження до Міністерства освіти і науки України в установленому порядку, а також здійснити роботу щодо переоформлення ліцензії у зв`язку з реорганізацією; прийняти контингент учнів ПТУ № 44 для завершення навчання за обраною професією (а.с. 101, т. 1).

Рішенням Зіньковецької сільської ради № 6 від 11 лютого 2003 року надано згоду на припинення права постійного користування на землю загальною площею 65,50 га, з яких: ріллі - 60,10 га, багаторічних насаджень - 4,0 га, пасовища - 1,4 га, Зіньковецького професійно-технічного училища № 44, що розташовані за межами населеного пункту; припинено право постійного користування земельною ділянкою Зіньковецького професійно-технічного училища № 44 загальною площею 10,20 га, що знаходиться в межах с. Зіньківці (а.с. 164, т. 1).

Розпорядженням Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації № 251/2003 р від 31 березня 2003 року «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою ПТУ-44» у зв`язку із ліквідацією Професійно-технічного училища № 44 с. Зіньківці, розглянувши лист та згоду Зіньковецької сільської ради та взявши до уваги наказ Міністерства освіти і науки України, вирішено припинити право постійного користування земельною ділянкою, що розташована за межами населеного пункту, наданою в постійне користування Професійно-технічному училищу № 44 с. Зіньківці, загальною площею 65,50 га; передано цю земельну ділянку площею 65,50 га до складу земель запасу Зіньковецької сільської ради (а.с. 165, т. 1).

Наказом Міністерства освіти і науки України № 377 від 13 червня 2003 року «Про вдосконалення мережі професійно-технічних навчальних закладів Хмельницької області» вирішено: реорганізувати з 01 липня 2003 року професійно-технічні училища Хмельницької області у професійні ліцеї за переліком, що додається; встановити, що професійні ліцеї є правонаступниками професійно-технічних училищ, що реорганізуються, і в своїй освітній діяльності використовують раніше видані ліцензії до закінчення терміну їх дії.

У переліку професійно-технічних училищ Хмельницької області, що реорганізуються у професійні ліцеї (додаток до наказу МОН № 377 від 13.06.2003), під № 15 значиться ПТУ № 26, яке реорганізується в Кам`янець-Подільський професійний будівельний ліцей (а.с. 99-100, т. 1).

Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України «Про внесення зміни до найменування професійно-технічного навчального закладу Хмельницької області» № 48 від 26 січня 2005 року вирішено внести зміни до найменування Кам`янець-Подільського професійного будівельного ліцею та надалі іменувати його як Державний професійно-технічний навчальний заклад «Кам`янець-Подільський професійний будівельний ліцей»; встановлено, що Державний професійно-технічний навчальний заклад «Кам`янець-Подільський професійний будівельний ліцей» є правонаступником Кам`янець-Подільського професійного будівельного ліцею і в своїй освітній діяльності використовує раніше видані ліцензії до закінчення їх дії (а.с. 105, т. 1).

31 січня 2005 року Управління освіти і науки Хмельницької обласної державної адміністрації видало наказ № 30 «Про ліквідацію Зіньковецької філії Вищого професійного училища № 14 м. Кам`янця-Подільського», відповідно до якого ліквідовано Зіньковецьку філію вищого професійного училища № 14, м. Кам`янця-Подільського, що розташована в с. Зіньківці Кам`янець- Подільського району; створено комісію з ліквідації Зіньковецької філії вищого професійного училища № 14 м. Кам`янця-Подільського; зобов`язано комісію провести інвентаризацію майна, основних засобів та матеріальних цінностей ліквідованої філії станом на 01.01.2005 і здійснити його передачу-прийом на баланс Вищого професійного училища № 14 м. Кам`янця-Подільського для забезпечення роботи училища; здійснити заходи з працевлаштування працівників, які вивільняються відповідно до законодавства України; передати контингент учнів ліквідованої Зіньковецької філії вищого професійного училища № 14 м. Кам`янця-Подільського для завершення навчання за обраною професією до Вищого професійного училища № 14 м. Кам`янця-Подільського; виключити Зіньковецьку філію вищого професійного училища № 14 м. Кам`янця-Подільського з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в установленому порядку (а.с. 103, т. 1).

Згідно з наказом Міністерства освіти і науки України № 214 від 16 березня 2010 року встановлено повне найменування юридичної особи Державний навчальний заклад «Кам`янець-Подільський професійний будівельний ліцей»; затверджено Статут Державного навчального закладу «Кам`янець-Подільський професійний будівельний ліцей» (а.с. 108, т. 1).

Наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України № 375 від 26 березня 2013 року «Про зміну типу Державного навчального закладу «Кам`янець-Подільський професійний будівельний ліцей» змінено тип Державного навчального закладу «Кам`янець-Подільський професійний будівельний ліцей» на Державний навчальний заклад «Подільський центр професійно-технічної освіти» (а.с. 110, т. 1).

22 січня 2016 року наказом Міністерства освіти і науки України затверджено Статут ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти», відповідно до пункту 1.1 якого ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» є підпорядкованим Міністерству освіти і науки державним професійно-технічним навчальним закладом третього атестаційного рівня, що здійснює підготовку робітників високого рівня кваліфікації з технологічно складних професій та спеціальностей або робітників, діяльність яких пов`язана зі складною організацією праці, з числа випускників загальноосвітніх навчальних закладів. Центр може здійснювати допрофесійну підготовку, первинну професійну підготовку, загальноосвітню підготовку, підготовку молодших спеціалістів, професійно-технічне навчання, перепідготовку та підвищення кваліфікації працюючих робітників, незайнятого населення. Згідно з пунктом 1.8 Статуту ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» є правонаступником прав та обов`язків Державного навчального закладу «Кам`янець-Подільське вище професійне училище» Кам`янець-Подільський професійний художній ліцей.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 жовтня 2017 року № 831-р «Питання управління державними закладами професійної (професійно-технічної) освіти, підпорядкованими Міністерству освіти і науки», наказів Міністерства освіти і науки України (наказ № 304 від 12.08.1980, наказ № 156/3 від 13.07.1984, наказ № 547 від 03.10.2002, наказ № 377 від 13.06.2003, наказ № 441 від 09.12.2003, наказ № 48 від 26.01.2005, наказ № 504 від 05.06.2008, наказ № 214 від 16.03.2010, наказ № 375 від 26.03.2013) Державний навчальний заклад «Подільський центр професійно-технічної освіти» є правонаступником СПТУ 44 с. Зіньківці Кам`янець-Подільського району.

Отже, у зв`язку з припиненням права постійного користування земельною ділянкою, що розташована за межами населеного пункту, загальною площею 65,50 га і переданням її до складу земель запасу Зіньковецької сільської ради на підставі розпорядження Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації № 251/2003 р від 31 березня 2003 року із 107 га землі, які у 1983 році були передані у користування СПТУ-14, залишилося у користуванні його правонаступника ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» 41,5 га вказаної земельної ділянки.

В подальшому земельна ділянка, що буда передана до складу земель запасу Зіньковецької сільської ради, відповідно до наказів Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області була передана громадянам у власність для ведення особистого селянського господарства. Зокрема, 27 серпня 2015 року наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-2034-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 га кадастровий номер :03:001:0014. Право власності відповідача зареєстровано 20 жовтня 2015 року (а.с. 8, 12, т. 1).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Прокурор, звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Міністерства освіти та науки України і ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти», обґрунтував необхідність такого звернення тим, що навчальний заклад уповноважений був звернутися до суду з відповідним позовом, однак цього не зробив. Відповідних дій не вчинило також і Міністерство освіти та науки України.

Згідно з частиною 4 і 5 статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними. Суд згідно з принципом jura novit curia (суд знає закони) під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

За змістом частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для розгляду по суті позову прокурора в інтересах держави в особі Державного навчального закладу «Подільський центр професійно-технічної освіти» є помилковим, оскільки не відповідає правовому висновку, сформульованому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, у якій, зокрема, зазначено, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», має застосовуватися з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись з позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

Згідно з положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У контексті цього положення відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

У цьому висновку Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування частини третьої статті 23 Закону в подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 363/4656/16-ц, який зводиться до необхідності визначення організаційно-правової форми суб`єкта, в особі якого звертається прокурор, з метою підтвердження підстав для представництва інтересів держави в суді в особі державного підприємства.

Державний класифікатор України ДК 002:2004 «Класифікація організаційно-правових форм господарювання», затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 травня 2004 року № 97, містить визначення поняття «державна організація (установа, заклад)»: утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління».

У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 204/6292/18 та від 17 червня 2020 року у справі № 204/7119/18 викладено правовий висновок про те, що саме наявність державно-владних повноважень відокремлює органи державної влади від інших державних установ, які також утворюються державою для здійснення завдань і функцій держави, але на відміну від органів державної влади не наділяються владними повноваженнями. Органи державної влади є складовою частиною державного апарату - системи органів та осіб, які наділяються певними правами та обов`язками щодо реалізації державної влади. Натомість державні організації (установи, заклади) на відміну від державного органу не мають державно-владних повноважень, не виступають від імені держави та виступають частиною механізму, а не апарату держави. Державна організація - це створений державою колектив працівників чи службовців, що характеризується організаційною єдністю, а також наявністю нормативно-визначених повноважень в одній зі сфер суспільних відносин. При цьому, така організація має власний кошторис.

Зважаючи на те, що Державний навчальний заклад «Подільський центр професійно-технічної освіти» відповідно до пунктів 1.1, 7.1 Статуту підпорядкований Міністерству освіти і науки України, є державним професійно-технічним навчальним закладом, порядок фінансування та матеріально технічне забезпечення якого визначаються Бюджетним кодексом України, законами України «Про освіту», «Про професійну технічну освіту», «Про загальну середню освіту», «Про вищу освіту», іншими законодавчими актами, колегія суддів вважає, що вказаний державний навчальний заклад є державною установою та не має статусу суб`єкта владних повноважень, в особі якого прокурор може звертатися з позовом в інтересах держави.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 257 ЦПК України суд першої інстанції мав би залишити позов у відповідній частині без розгляду.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство освіти та науки України, (далі МОН), Міністерство освіти та науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності в науковій сфері, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

До повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері професійної (професійно-технічної) освіти, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері професійної (професійно-технічної) освіти, серед іншого, також належать управління державним майном, що перебуває у користуванні підпорядкованих йому закладів професійної (професійно-технічної) освіти у порядку, встановленому законодавством (стаття 7 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту»).

До повноважень міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані заклади професійної (професійно-технічної) освіти також, зокрема, належать розпорядження державним майном, що перебуває у користуванні підпорядкованих закладів професійної (професійно-технічної) освіти (стаття 7 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту»).

Прокурор Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури листом за № 90-1961вих19 повідомив МОН про необхідність звернення до суду з позовом про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру та витребування земельних ділянок із незаконного володіння. МОН повідомило прокурора про те, що воно не вчиняло дій спрямованих на повернення спірної земельної ділянки, оскільки майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством, тобто саме ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» несе відповідальність перед МОН за збереження та використання закріпленого за ним майна.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у МОН відсутні повноваження на звернення до суду з відповідним позовом про захист майнових прав підпорядкованих МОН державних навчальних закладів. Разом з тим МОН, здійснюючи державний нагляд (контроль) за діяльністю закладів освіти, до повноважень якого належить управління та розпорядження майном навчального закладу, не вчинило дій, спрямованих на захист інтересів держави, про що вірно вказав прокурор, зазначаючи про те, що вказаною бездіяльністю порушено інтереси держави.

З урахуванням викладеного суд вважає, що прокурор довів наявність законних підстав на звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі МОН, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (стаття 3 ЗК України).

Частиною 1 статті 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 5 ЗК України земельне законодавство базується на принципах забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Прокурор, обґрунтовуючи свої вимоги, послався на те, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22 березня 2018 року у справі № 924/924/17, яке набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано розпорядження Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації № 251/2003р від 31 березня 2003 року «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою ПТУ-44», яким припинено право постійного користування земельною ділянкою, розташованою за межами населеного пункту, яка була надана в постійне користування професійно-технічному училищу № 44 с. Зіньківці, загальною площею 65,50 га, та передано цю земельну ділянку до складу земель запасу Зіньковецької сільської ради.

Судовими рішеннями у цій справі встановлено, що згідно з Державним актом Б №041795 від 1983 року, виданим виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської районної Ради народних депутатів, за землекористувачем Кам`янець-Подільським СПТУ-14 в Кам`янець-Подільському районі, було закріплено в безстрокове і безплатне користування 107,0 га землі в межах згідно з планом землекористування.

Також прокурор зазначав про те, що розташована за межами населеного пункту земельна ділянка загальною площею 65,5 га, відповідно до якої оспорюваним розпорядженням було припинено право користування ДНЗ, поділена на 12 земельних ділянок, які є самостійними сформованими об`єктами земельних прав відповідно до статті 79-1 ЗК України, серед яких також земельна ділянка кадастровий номер :03:001:0014, яка належить ОСОБА_1 на праві власності та щодо якої подано позов про витребування.

Проте у справі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що спірна земельна ділянка була виділена навчальному закладу в натурі. Відсутні докази щодо повного або часткового накладення земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0014 на земельну ділянку площею 107,0 га, яка на підставі Державного акта Б № 041795 від 1983 року була передана у безстрокове і безплатне користування.

Згідно з положеннями статті 20 ЗК УРСР (станом на дату видачі державного акту на право користування землею) відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Пунктом 9 постанови Ради Міністрів Української РСР від 29 липня 1977 року № 400 «Про порядок ведення державного земельного кадастру», яка була чинною на час видачі СПТУ-14 Державного акта на право користування земельною ділянкою площею 107,0 га, передбачалося, що формою кадастрової документації є, зокрема, земельнокадастрова книга підприємства, організації і установи, яким земля надана в постійне користування або довгострокове користування.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 10 червня 1977 року № 501 «Про затвердження положення ведення державного земельного кадастру» державний земельний кадастр ведеться за єдиною для Союзу РСР системою і включає дані реєстрації землекористувань, обліку кількості і якості земель, бонітування ґрунтів і економічної оцінки земель. Ведення державного земельного кадастру здійснюється землевпорядною службою системи Міністерства сільського господарства СРСР, яке здійснює керівництво роботами по реєстрації землекористувань, державному обліку земель та іншими роботами, зв`язаними з веденням державного земельного кадастру; розробляє і затверджує методичні вказівки і інструкції по державній реєстрації землекористувань; забезпечує систематизацію, вивчення і зберігання даних про наявність земель і розподіл їх по категоріях, угіддях і землекористувачах, а також видання матеріалів державного земельного кадастру, що підлягають опублікуванню.

Як зазначено у правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 362/3551/18, у разі спору суду необхідно обов`язково перевіряти чи було проведено таку реєстрацію у встановленому законом порядку, в тому числі, чи було внесено відповідні відомості про державну реєстрацію безпосередньо до Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку.

Зі змісту фотокопії Державного акта на право користування на земельну ділянку площею 107 га серії Б № 041795 вбачається, що у ньому відсутні записи щодо його реєстрації в державній книзі реєстрації землекористувань, що дає підстави вважати, що така реєстрація не була проведена і право постійного користування землею юридично відсутнє.

Про цю обставину свідчить також і те, що на спірну земельну ділянку відсутня кадастрова документація, зокрема, земельнокадастрова книга землекористувача, а найменування юридичної особи, на чию користь було встановлено землекористування у державному акті від 1983 року, зазначено Кам`янець-Подільське СПТУ-14 в Кам`янець-Подільському районі, у той час, як станом на 1983 рік існував навчальний заклад СПТУ № 14 с. Зіньківці.

Згідно з частиною 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений у статті 118 ЗК України.

Відповідно пункту «б» частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Спірна земельна ділянка, яку прокурор просить витребувати, перебуває у власності фізичної особи, яка законним шляхом, добросовісно набула її, правомірно користується нею тривалий час, що на думку суду становитиме втручання у мирне володіння майном.

Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном».

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном, може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23.11.2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02.11.2004 року в справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Отже, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді цієї справи може бути враховано також рішення ЄСПЛ від 24.06.2003 у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та рішення ЄСПЛ від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном.

Разом з тим у пункті 71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

З огляду на викладене принцип «належного урядування» не встановлює абсолютної заборони на витребування з приватної власності майна, у тому числі й земельних ділянок, на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які слід з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що витребування на користь держави в особі навчального закладу із власності ОСОБА_1 земельної ділянки буде непропорційним втручанням у право на мирне володіння майном, що становитиме порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки прокурор не довів, що таке втручання не порушить справедливого балансу інтересів, а саме: позитивні наслідки вилучення земельної ділянки для захисту інтересів держави є більш важливими, ніж дотримання прав громадянина, який законним шляхом добросовісно набув своє майно, покладаючись на легітимність добросовісних дій державного органу уповноваженого на передання в порядку приватизації земельної ділянки у власність.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27 серпня 2015 року № 22-2034-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0 га кадастровий номер :03:001:0014.

Відповідач мав усі підстави вважати, що наказ уповноваженого державного органу є дійсним, та розраховувати на певний стан речей, тобто правомірно очікувати, що ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, передаючи йому земельну ділянку, має право нею розпоряджатися, а він після отримання цієї земельної ділянки матиме змогу мирно володіти своїм майном, позаяк особа, яка отримує земельну ділянку (чи будь-яке інше майно) від держави, не зобов`язана проявляти розумну обачність та здійснювати перевірку повноважень органів держави, щодо розпорядження землею, яка знаходиться у їх віданні.

Необхідно зазначити також, що спірна земельна ділянка не належала до лісового фонду, не знаходилися у межах прибережних смугах водойм, у заповідних зонах чи на полігоні, де особа повинна була б розуміти, що така земельна ділянка не може бути передана їй у власність.

Зазначені обставини вказують на те, що ОСОБА_1 не міг знати про те, що земельна ділянка могла вибути з користування навчального закладу з порушенням вимог закону.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що намагання виправити допущену у минулому органами державної влади «помилку» не повинно непропорційним чином втручатися у нове право та перекладати на відповідача усі негативні наслідки такої «помилки», оскільки задоволення позову сausa formalis (із формальних підстав) покладатиме надмірний індивідуальний тягар на власника - фізичну особу, а отже, порушить справедливий баланс інтересів сторін.

Зазначений висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах міститься у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 369/4858/16-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 369/2803/16-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 369/4389/16.

Підстав для застосування позовної давності, про що ОСОБА_1 подав заяву у суді першої інстанції, немає, оскільки суд навів самостійні підстави для відмови в позові.

З огляду на викладене частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, позов заступника керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного навчального закладу «Подільський центр професійно-технічної освіти» залишити без розгляду. У решті позовних вимог ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Керуючись статтями 374, 376, 377, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2021 року скасувати.

Позов заступника керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного навчального закладу «Подільський центр професійно-технічної освіти» залишити без розгляду.

У решті позовних вимог ухвалити нове судове рішення.

В позові заступника керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави та органу державного управління, який її уособлює, Міністерства освіти і науки України до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Кам`янець-Подільська міська рада, про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 червня 2022 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта