Справа № 303/1717/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 червня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», , адреса: м. Київ, пл. Солом`янська, 2,

За участю третіх особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача:

Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, адреса: м. Київ, вул. Мала Житомирська, 6/5,

Приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Хрипти Олександра Олександровича, м. Мукачево, вул. Штефана Августина, 25/2, офіс 36,

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 09.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем за № 118309, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» суми заборгованості за кредитним договором № 00601128 від 06.08.2013 в розмірі 39 294, 95 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач не отримав попередньої вимоги про усунення порушень за зобов`язаннями від стягувача. Виконавчий напис вчинений після спливу трирічного строку з дня виникнення права вимоги за відповідним зобов`язанням. Включення комісії до розрахунку заборгованості за кредитним договором є протиперавним. Нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі договору, який не посвідчений нотаріально.

У судове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечує.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився. Відзив у визначений судом строк не подав, у зв`язку з чим суд відповідно до ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК вирішив справу на підставі наявних у ній даних та постановив заочне рішення.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Сьомого серпня 2013 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "БРОКБІЗНЕСБАНК" укладено договір № 00601128 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з формленням платіжної картки. Згідно з умовами даного договору, банк на підставі заяви-анкети на відкриття поточного рахунку з оформленням платіжної картки зобов`язувався оформити позивачу платіжну картку, відкрити поточний рахунок, та здійснювати обслуговування власника рахунку згідно з переліком послуг та на умовах, викладених в Тарифах, а позивач зобов`язувався бузмовно сплачувати суми, еквівалентні сумам всіх проведених за основною та додатковими платіжними картками операцій, суми нарахованих комісій, нарахованих процентів та всіх інших зобов`язань в повному обсязі.

Цього ж дня між банком та позивачем укладено додаткову угоду № 1004-36-ЗПКФ про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів до договору № 0061128 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки від 07.08.2013, згідно з умовами якої банк надав позивачу грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом у сумі 15 000 гривень на строк з 07.08.2013 по 06.08.2015 зі сплатою процентів за користування кредитною лінією у розмірі 32 % річних. Зазначені договори не є нотаріально завіреними.

Дев`ятого червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Степаном Михайловичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 118309, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 невиплачені в строк грошові кошти за кредитним договором № 00601128 від 06.08.2013 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс".

Двадцять шостого жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Хриптою Олександром Олександровичем відкрито виконавче провадження за № 67269602 з примусового виконання даного виконавчого напису.

Дев`ятого листопада 2021 року виконавцем звернуто стягнення на пенсію позивача, яку той отримує в ГУ ПФУ в Закарпатській області.

Оцінивши належним чином зібрані у справі докази їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Порядок вчинення виконавчих написів визначається Законом України «Про нотаріат» (в редакції яка діяла станом на час вчинення виконавчого напису), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5; постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності

боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»), яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем, яка крім того, також має бути безспірною.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6- 887цс17, від 18 червня 2018 року у справі №199/183/17, від 04 липня 2018 року у справі №757/29988/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, 22.02.2017, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України).

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально

посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Таким чином, вчиняючи 19 червня 2021 року виконавчий напис № 118309, приватним нотаріусом Остапенком Є.М. було застосовано пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною, згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Разом з цим, станом на 19 червня 2021 року, в Переліку містились тільки норми, які регулюють порядок вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами. Так, відповідно до п. 1 Переліку, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Однак, як вбачається з наданих позивачем договору № 00601128 від 07.08.2013, а також додаткової угоди за № 1004-36-ЗПКФ від 07.08.2013, вони не є нотаріально завіреними.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи, що з наданої позивачем копії виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі нечинного п. 2 Переліку, а також враховуючи те, що кредитний договір на підставі якого він вчинений не є нотаріально посвідченим, суд дійшов до висновку, про те, що приватним нотаріусом під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису не дотримано вимоги статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та відповідного Переліку.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У зв`язку з викладеним вище, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення.

Крім того, враховуючи висновок суду про задоволення позову, відповідно до вимог ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992,40 гривень на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що у відповідності до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 12, 13, 76, 80, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву задовольнити.

2. Визнати виконавчий напис, вчинений 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за № 118309, яким звернено стягнення з ОСОБА_1 на користь

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 006001128 від 06.08.2013 у розмірі 39 294, 95 гривень, таким, що не підлягає виконанню.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.І. Зарева