Постанова

Іменем України

29 червня 2022 року

м. Київ

справа № 750/11492/19

провадження № 61-4044св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Крайчинська Тетяна Віталіївна, Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 серпня 2020 року в складі судді Логвіної Т. В. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року в складі колегії суддів: Губар В. С., Скрипки А. А., Харечко Л. К.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просив визнати недійсними договори купівлі-продажу від 22 березня 2019 року, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , щодо ј частини домоволодіння, земельної ділянки площею 0, 0134 га, земельної ділянки площею 0, 0029 га, земельної ділянки площею 0, 0135 га, земельної ділянки площею 0, 0018 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтував тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 971 540 грн, які відповідач отримала за продані по довіреності від його імені житловий будинок та земельну ділянку на АДРЕСА_2 .

В ході примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на його користь грошових коштів встановлено, що 22 березня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договори купівлі-продажу належних ОСОБА_2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Оспорювані договори купівлі-продажу житла та земельних ділянок є фіктивними та укладені з метою уникнення звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2 у зв`язку з виконанням рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2019 року.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оспорювані договори купівлі-продажу були спрямовані на реальне настання правових наслідків, зумовлених ними, відповідали волевиявленню сторін. Позивач не довів наявність умислу сторін оспорюваних правочинів на їх укладення з метою уникнення звернення стягнення на майно, яке є предметом договорів, під час виконання рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У березні 2021 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_5 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 серпня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування касаційної скарги зазначав про застосування судами попередніх інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 липня 2018 року в справі № 922/2878/17, від 03 липня 2019 року в справі № 369/11268/16-ц, від 17 липня 2019 року в справі № 299/396/17, від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18, від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вказував, що при розгляді справи № 750/1816/19 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь грошових коштів, 22 березня 2019 року нею було подано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з неотриманням копії позовної заяви та проживанням за межами України. Цього ж дня відповідачі уклали оспорювані договори купівлі-продажу частини будинку та земельних ділянок.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, і в пергу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може відчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Суди не звернули увагу, що між відповідачами було укладено фраудаторний правочин з метою невиконання ОСОБА_2 в майбутньому рішення суду та взятих на себе боргових зобов`язань.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Деснянського районного суду м. Чернігова.

20 квітня 2021 року справа № 750/11492/19 надійшла до Верховного Суду.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 направили відзиви на касаційну скаргу, в яких просили залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що у лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів у сумі 971 540 грн за продані нею на підставі виданої позивачем довіреності житловий будинок та земельні ділянки, що знаходяться на АДРЕСА_2 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 971 540 грн. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що 02 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Кезлею В. І. посвідчено довіреність, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 (свою матір) на продаж належних йому житлового будинку та земельної ділянки. 18 грудня 2018 року між ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, та ОСОБА_6 укладені договори купівлі-продажу належних ОСОБА_1 житлового будинку та земельних ділянок на АДРЕСА_2 , однак ОСОБА_2 не передала кошти, отримані від продажу вказаної нерухомості.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2019 року сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили.

ОСОБА_3 з травня 2017 року разом з дружиною ОСОБА_4 та малолітнім сином проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 .

04 лютого 2019 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 500 доларів США як авансовий платіж в рахунок придбання належної останній частини житлового будинку та земельних ділянок на АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною розпискою.

22 березня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладені договори купівлі-продажу 1/4 частини домоволодіння на АДРЕСА_1 вартістю 244 800 грн, земельної ділянки площею 0,0134 га, кадастровий номер :02:033:5176, вартістю 163 200 грн, земельної ділянки площею 0,0029 га, кадастровий номер :02:033:5177, вартістю 5 923 грн, земельної ділянки площею 0,0135 га, кадастровий номер :02:033:5178, вартістю 27 574 грн, земельної ділянки площею 0,0018 га, кадастровий номер :02:033:5179, вартістю 3 695 грн. Вказані земельні ділянки розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходько Ю. М. від 19 серпня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2019 року, яким з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 971 540 грн, та накладено арешт на кошти та майно ОСОБА_2 в рамках зведеного виконавчого провадження № 59848402. Стягнуті судовим рішенням кошти ОСОБА_2 позивачу не повернула, рішення суду не виконано.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що оспорювані договори купівлі-продажу були укладені з метою уникнення звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2 , а тому підлягають визнанню недійсними.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що оспорювані договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, зумовлених ними. Позивач не довів наявність умислу сторін оспорюваних правочинів на їх укладення з метою уникнення звернення стягнення на майно, яке є предметом договорів, під час виконання рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_2 на його користь.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками судів з огляду на наступне.

У статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах. Зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України «Про виконавче провадження»).

Водночас, за висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Окрім цього Верховний Суд України здійснив розширювальне тлумачення статті 234 ЦК і кваліфікував договір, укладений з метою уникнути виконання грошового зобов`язання, як фіктивний (постанови Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 у справі № 6-1873цс16, від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц, від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц).

У справі, яка переглядається, встановлено, що укладаючи 22 березня 2019 року оспорювані договори купівлі-продажу, продавець ОСОБА_2 була обізнана про перебування в провадженні Деснянського районного суду м. Чернігова спору щодо стягнення з неї на користь позивача грошових коштів та передбачала можливе стягнення з неї на користь ОСОБА_1 боргу. ОСОБА_2 усвідомлювала негативні наслідки для себе у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та мала намір всупереч інтересам кредитора уникнути цих наслідків.

Такі дії ОСОБА_2 не можна визнати добросовісними у розумінні пункту 6 частини першої та третьої статті 3 ЦПК України.

Окрім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконанні приватного виконавця перебуває виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості в сумі 971 540 грн, в межах якого накладено арешт на кошти на майно ОСОБА_2 . На сьогодні рішення суду не виконане, сума боргу не сплачена.

Відтак помилковими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що будь-які права та інтереси ОСОБА_1 як кредитора продавця оспорюваними правочинами не порушені.

З огляду на те, що укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу між відповідачами є способом ухилення від виконання рішення суду, оскільки нерухомість, яка належала ОСОБА_2 , та на яку могло бути накладено стягнення в рамках виконавчого провадження, була відчужена іншій особі в період перебування в провадженні суду справи за позовом ОСОБА_1 про стягнення з неї грошових коштів, дії відповідачів свідчать про недобросовісну поведінку, спрямовану на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав, та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що є підставою для визнання оспорюваних договорів недійсними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, однак судами порушено норми процесуального права і неправильно застосовано норми матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу задоволено, скасовано рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалено нове рішення про задоволення позову, сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг в сумі 15 482,4 грн підлягає стягненню з відповідачів на його користь.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 серпня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу ј частини будинку АДРЕСА_1 від 22 березня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Крайчинською Тетяною Віталіївною та зареєстрований в реєстрі за № 261.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 0134 га, кадастровий номер :02:033:5176, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Крайчинською Тетяною Віталіївною та зареєстрований в реєстрі за № 262.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 0029 га, кадастровий номер :02:033:5177, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Крайчинською Тетяною Віталіївною та зареєстрований в реєстрі за № 263.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 0135 га, кадастровий номер :02:033:5178, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Крайчинською Тетяною Віталіївною та зареєстрований в реєстрі за № 264.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 0018 га, кадастровий номер :02:033:5179, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Крайчинською Тетяною Віталіївною та зареєстрований в реєстрі за № 265.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг по 7 741, 20 грн з кожного.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

СуддіА. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун

М. Ю. Тітов