КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/8090/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1283/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 липня 2021 року у складі судді Сенюти В.О.,

у справі за позовом комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вимоги обґрунтовано тим, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги №602-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01 травня 2018 року теплової енергії.

ОСОБА_1 який проживає за адресою: АДРЕСА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, проте, своєчасно не сплачує кошти за спожиті послуги, у зв`язку з чим станом на 01.12.2019 сума заборгованості складає за спожиті послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у розмірі 21 443 грн 38 коп. (заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 5 699 грн 53 коп., заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 15 743 грн 85 коп.).

Крім того, до позивача перейшло право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 53 530 грн 95 коп., інфляційна складова - 3 372 грн 45 коп., та 3 % річних 1 605 грн 93 коп., загальна сума становить 58 509 грн 33 коп.

Розрахунок заборгованості на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води здійснюється за тарифами, які затверджені Розпорядженнями КМДА, інформація про які є загальнодоступною та загальновідомим фактом, офіційно опублікована.

Отже, згідно із зазначеними нормами законодавства відповідач зобов`язаний сплатити заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість та витрати по справі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 липня 2021 року в задоволенні позову КП «Київтеплоенерго» відмовлено.

В апеляційній скарзі КП «Київтеплоенерго», посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неповне дослідження доказів, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем разом з позовною заявою були подані достовірні, належні, допустимі докази якими підтверджується факт надання (отримання) послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачу та нарахувань за спожиті послуги на яких ставляться підписи уповноважених осіб постачальника та представника споживача, а саме: корінці нарядів на включення та відключення опалення, акти прийняття вузлів комерційного обліку, відомості про спожиту теплову енергію, акти про перевірку стану вузла обліку теплової енергії споживача, (зазначені докази наявні в матеріалах справи).

Вказано, що на відповідача, як споживача покладено обов`язок передання показників індивідуальних вузлів розподільчого обліку/лічильників. В розрахунках-повідомленнях вони однакові, оскільки, вузол комерційного обліку був знятий з обліку у зв`язку із закінченням терміну повірки. Разом з цим, матеріали справи містять інформацію про проведення повірки вузла комерційного обліку від 15 липня 2019 року, оскільки у 2019 року сплив міжповірочний інтервал для проведення повірки вимірювальної техніки.

Вказано, що не містять матеріали справи інформації щодо попереднього свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки вузла комерційного обліку, оскільки, лічильник комерційного обліку центрального опалення був встановлений у 2014, а у 2015 році встановили новий вузол комерційного обліку гарячого водопостачання. Таким чином, під час винесення судового рішення судом не було враховано той факт що в будинку за адресою відповідача було вставлено новий лічильник обліку комерційного вузла.

Також, зазначає, що у відповідача постійно здійснюється коригування оплати послуг та нараховується пільга, яку останній отримує, як інвалід 2-ї групи на оплату житлово-комунальних послуг,через що у нього відбувається часткова сплата поточних рахунків.

Крім того, відповідачем зазначено, що особи які зареєстровані в квартирі за його адресою не проживають. Проте, належного та допустимого доказу матеріали справи не містять, оскільки, акти які наявні в матеріалах справи є незрозумілими та такими що не можуть бути взяті до уваги судом з огляду на той факт, що вони складені не уповноваженим органом.

Колегія суддів, вислухавши пояснення представника позивача, який просив апеляційну скаргу задовольнити, та відповідача, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи, КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води власникам квартир у будинку по АДРЕСА_2 з 01 травня 2018 року. До 01 травня 2018 року надання таких послуг здійснювало ПАТ«Київенерго».

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго»було укладено договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії). За умовами договору ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання з урахуванням оплат, що отримані ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» до дати укладення цього договору (а.с. 11-12 т.1).

Згідно копій додатків № 1 та № 2 до договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), ПАТ «Київенерго» відступило КП «Київтеплоенерго» право вимоги до ОСОБА_1 по стягненню заборгованості, яка складається з 53 530 грн 95 коп. (а.с. 13-14 т.1).

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року № 1693 з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання здійснює КП «Київтеплоенерго» (а.с. 57-59 т.1).

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а відповідно до ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

28 березня 2018 року в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» (випуск № 34 (5085) було опубліковано оголошення про те, що з 27 квітня 2018 року КП «Київтеплоенерго» стає виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (а.с. 91 т.1).

У долученому до справи КП «Київтеплоенерго» розрахунку заборгованості зазначено, що станом на 01.12.2019 сума заборгованості за спожиті послуги централізованого опалення становить 5 699 грн 53 коп., та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 15743 грн 85 коп.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Відповідно до матеріалів, судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 14.08.2017 у справі №754/10425/17-ц, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» заборгованість за послуги з опалення та постачання гарячої води, а також інфляційні та 3% річних, на загальну суму 41 406 грн 37 коп. (а.с.218 т.1).

Між тим, за заявою ОСОБА_1 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.11.2017 судовий наказ скасовано (а.с.219 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд визнав недоведеним заявлений розмір заборгованості, яка утворилася у зв`язку з неоплатою ОСОБА_1 отриманих послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

За змістом статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла до 01 травня 2019 року в основний період нарахування заборгованості), утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Обов`язок споживача оплачувати послуги з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій у строки, встановлені договором або законом, визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якому кореспондує право виконавця послуг стягувати прострочені платежі із осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання цих житлово-комунальних послуг.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла до 01 травня 2019 року) залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла до 01 травня 2019 року) визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Також відповідно до ч. 3 ст. 16 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якість комунальної послуги повинна відповідати вимогам, встановленим цим Законом, іншими актами законодавства та договором. Обов`язок забезпечення відповідності якості комунальної послуги встановленим вимогам покладається на виконавця такої послуги.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла до 01 травня 2019 року) встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 9, 10 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Даючи пояснення, ОСОБА_1 визнав, що починаючи з 2010 року він не вносив плату за послуги з централізованого опалення квартири та постачання гарячої води.

Як на підставу відмови у позові, суд послався на розбіжності у розрахунках заборгованості за послуги з опалення та постачання гарячої води, які містяться у справах за № 754/10425/17 за заявою ПАТ «Київенерго» про видачу судового наказу та даної справи за період з 01.07.2015 по 01.04.2017.

Указаний висновок районного суду є передчасним та свідчить про неповне з`ясування судом фактичних обставин справи.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходить при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

З аналізу положень ст.ст. 76, 80, 81 ЦПК України випливає, що належним чином дослідити поданий стороною по справі доказ - розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю або частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Між тим, суд першої інстанції самоусунувся від виконання положень процесуального закону й дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яка виникла у зв`язку з несплатою отриманих послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно до даних долучених до справи розрахунків заборгованості, згідно особового рахунку № НОМЕР_1 , споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води кв. АДРЕСА_1 , у якій зареєстровано 4 особи, є ОСОБА_1 й заборгованість щодо наданих послуг ПАТ «Київенерго» за період з 01.07.2015 до 01.05.2018 визначено у сумі 5 3530 грн 95 коп., а також за період до 01.12.2019 інфляційну складову - 3 372 грн 45 коп. та 3% річних, у сумі 1 605 грн 93 коп. Окрім цього, заборгованість перед КП «Київтеплоенерго»з 01.05.2018 і до 01.12.2019 встановлено у сумі 21 443 грн 38коп., а також 485 грн 55 коп. інфляційних та 337 грн - 3% річних.

З долученого до справи розрахунку заборгованості, наданого ПАТ «Київенерго» у справі Деснянського районного суду м. Києва від 14.08.2017 №754/10425/17-ц та у даній справі (а.с.5, 221 т.1) убачається, що інформація щодо споживання гігакалорій щодо опалення квартири за 2016-2017 роки різняться між собою у бік збільшення.

Між тим, як свідчать пояснення представника відповідача, у зв`язку з внесенням законодавцем змін у положення щодо нарахування за послуги та інші нормативні акти, в рахунок споживання гігакалорій було внесено частку за місця загального користування (МЗК), що і вплинуло на відображені ПАТ «Київенерго» показники.

Ці пояснення узгоджуються з положеннями Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіонбуду № 315 від 22 листопада 2018 року, якою передбачено додаткове нарахування витрат тепла у місцях загального користування будинку.

Відповідно до справи, помешкання відповідача не обладнане лічильником тепла.

Отже, у долучений до справи розрахунок заборгованості за 2016 - 2017 роки правомірно включено кількість спожитих гігакалорій за МЗК у житловому будинку, в якому розташована квартира ОСОБА_1 .

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову, враховуючи таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Поняття виробника та постачальника комунальних послуг також визначено Положенням про порядок розрахунків за комунальні послуги між виробниками (постачальниками), виконавцями і споживачами послуг водопостачання, водовідведення і теплопостачання в умовах використання засобів обліку споживання води і теплової енергії в житловому фонді та підвищення економічної зацікавленості споживачів у їх встановленні за власні кошти, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року N 55, відповідно до якого виробниками (постачальниками) холодної і гарячої води та теплової енергії є підприємства і організації, які за договорами надають виконавцям та споживачам комунальні послуги; виконавцями послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають комунальні послуги споживачам (житлово-експлуатаційні та інші організації). У деяких випадках виробники (постачальники) послуг можуть бути і виконавцями послуг (наприклад, для власників приватних будинків), а споживач - це фізична або юридична особа, що користується комунальними послугами.

Зазначені норми законодавства чітко визначають, що виконавцями житлово-комунальних послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають житлово-комунальні послуги споживачам.

Отже, відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані послуги.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами сплату отриманих послуг або не доведе іншого розміру заборгованості.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання й послуги у зв`язку з цим до 01.05.2018 надавалися ПАТ «Київенерго», а з 01.05.2018 - КП «Київтеплоенерго».

На підтвердження наданих споживачу послуг до справи долучено корінці нарядів про включення та відключення опалення, акти прийняття вузлів комерційного обліку, відомості про спожиту теплову енергію, акти про перевірку стану вузла обліку теплової енергії будинку АДРЕСА_2 (а.с.16-79 т.1).

Встановлено, що указаний будинок знаходиться на обслуговуванні ЖЕК №1312 ДКП «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва, а тому уповноваженим представником по утриманню будинку та прибудинкової території у долучених до справи актах й засвідчено готовність комерційного вузла обліку, а у корінцях наряду - включення будинку до опалювального сезону та відключення від такого.

Як убачається з матеріалів цивільної справи №754/10425/17-ц, витребуваної судом апеляційної інстанції, у заяві про скасування наказу боржник оспорював суму заборгованості з підстав того, що борг зазначено, починаючи з липня 2014року, в той час як за гарячу воду та тепло він не сплачує з 2010року, а ця обставина свідчила б про пропуск строку позовної давності. Указував, що договір на отримання послуг він не укладав, а тому і не має обов`язку перед позивачем. Борг нараховано із розрахунку 4 осіб, зареєстрованих у квартирі, в той час як 22.04.2010року пішла з дому і не повернулася донька ОСОБА_2 , у зв`язку з чим порушено кримінальну справу і проводиться слідство, а також до справи не долучено доказів надання належних послуг та їх фактичного отримання боржником (а.с.16-18 справи Деснянського районного суду м. Києва № №754/10425/17-ц).

Колегія суддів враховує й активний захист боржника під час провадження справи в районному суді та аргументи, викладені у запереченні на позов (а.с.119-122 т.1).

Зокрема, відповідач зазначав про несплату послуг через те, що батареї опалення мали недостатню температуру, а послуги були неякісними; що опалювальна площа у квитанціях 65,4 кв.м. не відповідає ордеру на житлове приміщення, де указано, житлову площу квартири 41,84кв.м.; що у квартирі значиться зареєстрованою донька ОСОБА_2 , 1990 року народження, проте 24.04.2010 вона пішла з дому і не повернулася, у зв`язку з чим Деснянським РУ ГУ МВС України порушено кримінальну справу; що син ОСОБА_3 разом із дружиною ОСОБА_4 05.04.2013 купили кв. АДРЕСА_4 , у якій і проживають.

На підтвердження указаних обставин ОСОБА_1 до справи долучено копію ордеру, договір купівлі-продажу квартири, витяг з кримінального провадження № 0000464, внесеного до ЄРДР 01.12.2012, відповідно до якого 08.06.2010 до Деснянського РУ ГУ МВС України у м. Києві надійшло звернення ОСОБА_1 про те, що донька ОСОБА_2 пішла з дому і не повернулася, а також складені ОСОБА_1 акти про його проживання у кв. АДРЕСА_1 та не проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.123-129 т.1).

Окрім цього, у запереченні на позов ОСОБА_1 клопотав про застосування судом строку позовної давності й згодом подав аналогічного змісту заяву (а.с.120,146 т.1).

Колегія суддів критично оцінює долучені до справи у суді апеляційної інстанції письмові пояснення ОСОБА_1 про непроживання його у квартирі з 2014 року, остільки вони спростовуються матеріалами справи, у їх сукупності, в тому числі й інформацією, відображеною у складеному особисто ОСОБА_1 й засвідченому сусідами акті (а.с.129 т.1) та розцінюються колегією суддів бажанням уникнути відповідальності щодо оплати вартості отриманих централізованих послуг.

Відповідно до справи, заперечуючи проти позову, відповідач указував на те, що надані послуги були неналежними та неякісними.

Між тим, будь-яких заяв, звернень до відповідних служб щодо отримання неналежних послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання ОСОБА_1 не подавав.

Не звертався ОСОБА_1 і з будь-якими заявами про відключення квартири від централізованого опалення та постачання гарячої води.

Твердження про нарахування плати за централізоване опалення за більшу площу помешкання, ніж відображено у ордері, безпідставні, остільки у ордері на житлове приміщення №809, виданому ОСОБА_1 на право зайняття кв. АДРЕСА_1 (а.с.123 т.1), відображено житлову площу квартири - 41,84 кв. м., в той час як оплата вартості послуг опалення квартири здійснюється відповідно до опалювальної площі помешкання - 65,4 кв.м., про що обґрунтовано зазначено у розрахунку заборгованості.

Вартість послуг централізованого опалення нарахована в період надання таких послуг, чим спростовуються твердження ОСОБА_1 про здійснення таких нарахувань позивачем протягом року (а.с.5-7 т.1).

Обов`язок передавання індивідуальних вузлів комерційного обліку покладено на споживача послуг. До справи долучено інформацію про проведення повірки вузла комерційного обліку від 15.07.2019, проте відповідно до справи, матеріали не містять інформацію щодо попереднього свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки вузла комерційного обліку, остільки вузол комерційного обліку був встановлений у 2014 році, а у 2015 році було встановлено вузол комерційного обліку гарячого водопостачання.

Посилання на відсутність пломб на встановлених у будинку лічильниках спростовуються даними долучених до справи актів № 30 від 29.10.2015 та № 110200798 від 22.12.2014, які містять інформацію щодо пломби Держперевірки лічильників перед встановленням до системи теплопостачання, у зв`язку з чим були встановлені пломби.

Як свідчать дані розрахунків заборгованості, ОСОБА_1 проводилися нарахування плати комунальних послуг з урахуванням пільги, як інваліда 2 групи, у зв`язку з чим проводилася часткова сплата поточних рахунків.

Не направлення на адресу позивача листа-претензії щодо сплати заборгованості не звільняє відповідача від оплати наданих послуг.

ОСОБА_1 не надав суду доказів на спростування наданих позивачем розрахунків та доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань по оплаті послуг.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідач, стверджуючи про несплату послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, починаючи з 2010 року, не відмовившись від їх отримання, не провів жодної оплати їх вартості й під час провадження справи в суді.

Як свідчать дані долученого до справи розрахунку, позивачем ОСОБА_1 нараховано борг за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання не з 2010 року, а з липня 2015 року.

Твердження про не проживання зареєстрованих у квартирі сина та дружини з посиланням на складені ним акти, засвідчені сусідами, а тому безпідставне нарахування вартості послуг з гарячого водопостачання у тому числі й на них, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до справи, всупереч положень п.11 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачем в установленому законом порядку не проінформовано управителя про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають у квартирі, не подано у зв`язку з чим відповідного звернення.

Долучені до справи акти про не проживання не можуть бути визнано належними доказами, остільки складено їх не уповноваженим органом (а.с.128,129 т.1), а докази, які б свідчили про будь-які звернення у зв`язку з цим до позивача чи інших служб, у справі відсутні.

Разом з тим, колегія суддів вважає за можливе під час вирішення спору врахувати ту обставину, що донька ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у заявлений у розрахунку заборгованості період у кв. АДРЕСА_1 не проживала, а тому і підлягає виключенню у зв`язку з цим нарахування боргу, пов`язаного з споживанням цією особою гарячої води.

При цьому, колегія суддів виходить із обставин справи, а також долучених до справи доказів перебування у провадженні Деснянського РУ ГУ МВС України у м. Києві кримінальної справи № 0000464, внесеної до ЄРДР 01.12.2012 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, порушеної за заявою ОСОБА_1 від 08.06.2010 про те, що його донька ОСОБА_2 , 1990року народження, пішла з дому і не повернулася (а.с.124,125 т.1). У матеріалах справи відсутня інформація щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 .

Колегія суддів під час вирішення спору також враховує й долучені до справи докази про те, що під час розгляду справи районним судом ОСОБА_1 було подано заяву про застосування строків позовної давності, проте останній відкликав її під час провадження справи в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим суд не входить в оцінку доказів щодо наявності підстав застосування до виниклих правовідносин строків давності (а.с.80,82 т.2)

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає доведеними заявлені по справі вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті послуги у період до 01.05.2018 на користь ПАТ «Київенерго» та з 01.05.2018 - на користь позивача, з урахуванням наданих послуг з централізованого гарячого водопостачання на 3 особи, а не 4, як зазначено у відповідних розрахунках.

Враховуючи зміст долучених до справи розрахунків, які узгоджуються з наявними у справі доказами, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову й стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» заборгованість за спожиті до 30.04.2018 послуги з централізованого опалення, у розмірі 14 158 грн 21 коп. та заборгованість з централізованого постачання гарячої води, в сумі 29 525 грн 57 коп., а також інфляційну складову боргу, в сумі 2 509 грн 53 коп. та 1204 грн 50 коп. - 3% річних.

Окрім цього, з відповідача на користь КП «Київтеплоенерго» підлягає стягненню заборгованість за спожиті з 01.05.2018року послуги з централізованого опалення, у розмірі 5 699 грн 53 коп. та 11 897 грн 89 коп. - за постачання гарячої води, а також 364 грн 16 коп. інфляційних втрат та 252 грн 75 коп. - 3% річних.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 липня 2021 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (місце знаходження: м. Київ, вул. Івана Франка, 5, ):

- заборгованість за спожиті до 30.04.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 14 158 грн 21 коп. (поточний рахунок № НОМЕР_2 у ТВБВ № 10026/020 філія - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «ОЩАДБАНК», );

- заборгованість за спожиті до 30.04.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 29 525 грн 57 коп. (поточний рахунок № НОМЕР_3 у ТВБВ № 10026/020 філія - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «ОЩАДБАНК», );

- інфляційну складову боргу у розмірі 2 509 грн 53 коп. та три відсотки річних у розмірі 1 204 грн 50 коп., (поточний рахунок № НОМЕР_4 у ТВБВ № 10026/020 філія - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «ОЩАДБАНК», );

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 5 699 грн 53 коп. (поточний рахунок № НОМЕР_5 у ТВБВ № 10026/020 філія - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «ОЩАДБАНК», );

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 11 897 грн 89 коп. (поточний рахунок № НОМЕР_6 у ТВБВ № 10026/020 філія - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «ОЩАДБАНК», );

- інфляційну складову боргу у розмірі 364 грн 16 коп. та три відсотки річних у розмірі 252 грн 75 коп. (поточний рахунок № НОМЕР_4 у ТВБВ № 10026/020 філія - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «ОЩАДБАНК», ).

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 червня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: