Справа № 161/1436/22
Провадження № 2/161/1704/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 червня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі Гичці М.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що матір дитини, ОСОБА_4 , має інвалідність І групи, в результаті чого за станом здоров`я не може виконувати батьківські обов`язки. Батько дитини, ОСОБА_2 , більше десяти років не бере участі у вихованні та утриманні сина, проживає окремо. Відповідач надав нотаріально засвідчену заяву-згоду щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 №2614 від 24.12.2021. Дитина наразі перебуває на повному утриманні та вихованні бабусі, ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене, позивач просить позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати з ОСОБА_2 аліменти у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 на користь установи або особи, під опікою якої перебуватиме неповнолітній.

Ухвалою від 10.03.2022 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження у справі.

У встановлений судом строк від відповідача відзив на позовну заяву до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов.

Протокольною ухвалою суду від 20.05.2022 підготовче провадження у справі завершено, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Допитані в судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_6 пояснили, що ОСОБА_3 перебуває наразі на повному утриманні та вихованні бабусі ОСОБА_6 , проживає разом із нею. Матір дитини не може виконувати батьківській обов`язки, оскільки сама є інвалідом І групи та потребує стороннього піклування. Батько не цікавиться сином, не допомагає матеріально. ОСОБА_3 не заперечував щодо позбавлення його батька ОСОБА_2 батьківських прав щодо нього.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Про причини неявки суд не повідомив.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , (а.с.4).

Згідно копії заочного рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03.06.2013 у справі №154/1498/13-ц, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

Матір дитини є інвалідом І «б» групи з 01.08.2017 (довічно) та має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричинило повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших, та що перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, що стверджується копією висновку ЛКК №1028 від 10.11.2021 та копією довідки МСЕК серії 12ААА №750893 (а.с.11-12).

Батько дитини, ОСОБА_2 з 2007 року не бере участі у вихованні сина, не підтримує його матеріально, що стверджується поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , наданими в судовому засіданні.

Згідно копії акту обстеження житлових умов від 18.11.2021, ОСОБА_3 проживає разом із бабусею ОСОБА_6 та перебуває на її повному утриманні та вихованні (а.с.7).

ОСОБА_2 14.12.2021 склав нотаріально посвідчену заяву-згоду на позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 (а.с.13).

Рішенням Виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради №495 від 21.12.2021 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 (а.с.6).

Щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не заперечував і сам неповнолітній ОСОБА_3 , який був допитаний в судовому засіданні у якості свідка.

Разом з тим, судом не встановлено наявності у відповідача реальних і об`єктивних перешкод для спілкування з дитиною. З досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_2 не вживав заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною не зверталася.

Наведене дає підстави для висновку, що відповідач самоусунувся від виховання неповнолітнього сина та не виконує покладених на нього Законом батьківських обов`язків без поважних причин.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечувала їх необхідними матеріально-побутовими умовами, доглядом, вихованням, не спілкувалась з ними, що свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Одночасно з цим, згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно зі ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнені з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

З ч. 3 ст. 180 СК України вбачається, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників з ким проживає дитина.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01.01.2022 - 2618 грн., з 01.07.2022 2 744 грн., з 01.12.2022 2 833 грн.

З огляду на наведене, враховуючи особу платника аліментів, засади розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 слід стягувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття на користь установи або особи, під опікою якої перебуватиме неповнолітній.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

В порядку, встановленому ст.141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 992, 40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі ст.ст. 164, 166 СК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77-81, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь установи або особи, під опікою якої перебуватиме неповнолітній.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп. в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 27.06.2022.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк