г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1997/17
Номер провадження 2/213/5/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючої судді Князєвої Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С.,

представника позивача за первісним позовом, він же відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

представника відповідача за первісним позовом, він же позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку позивача ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з боку відповідача - Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та страхової компанії «Київський страховий дім» про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, та стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що 13 квітня 2016 року приблизно о 13 год. 40 хвилин належний йому автомобіль Тойота-Авенсіс, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , в районі магазину «Глобус» зупинився біля правого краю проїзної частини по пр. Південний в м. Кривий Ріг. Коли автомобіль відновив рух на розвороті і повністю виїхав на зустрічну смугу руху, то автомобіль «Міцубісі АСХ» під керуванням водія ОСОБА_4 , що рухався з перевищенням швидкості руху ліворуч, перетнувши трамвайні колії, контактував з лівим боком автомобіля Тойота-авенсіс. На водія ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне порушення та постановою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21.06.2017 його було визнано винним у скоєнні ДТП. Не погодившись з постановою суду ОСОБА_5 оскаржив її до Апеляційного суду Дніпропетровської області, який постановою від 26.07.2017 скасував постанову суду першої інстанції та визнав його невинним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Автомобіль відповідача був застрахований в СК «Київський страховий дім».

Внаслідок ДТП та пошкодження автомобіля позивачу ОСОБА_3 завдано матеріальних збитків, які згідно висновку товарознавчого дослідження склали 81509,20 грн. З урахуванням вартості дефектації з розбіркою автомобіля та вартості послуг з ксерокопіювання документів, загальна сума матеріальної шкоди склала 82524,20 грн.

Відповідно до полісу страхування ліміт відповідальності страхової компанії за майнову шкоду становив 50000 грн., франшиза 1000 грн. Позивач просить стягнути 49000 грн. із страхової компанії ПРАТ «Київський страховий дім», а решту майнової шкоди в розмірі 33524,20 грн. з відповідача ОСОБА_4 .

Також позивач вказує, що пошкодженням автомобіля йому завдано і моральної шкоди, яку він оцінює в 5000 грн., які просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 , а також стягнути з останнього судові витрати по оплаті судового збору, витрати на проведення автотехнічного дослідження, витрати на правову допомогу в загальному розмірі 10881,12 грн.

Позивач за первинним позовом, відповідач за зустрічним - ОСОБА_3 в судове засідання не явився. Його інтересів в суді представляє адвокат Цепелев Ю.М.

Представник позивача за первинним позовом відповідача за зустрічним ОСОБА_3 ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя. Пояснив, що вина ОСОБА_5 у скоєнні ДТП не доведена. Справа про адміністративне правопорушення відносно останнього за ст. 124 КУпАП закрита за відсутністю в його діях складу правопорушення. Власнику пошкодженого автомобіля ОСОБА_3 була завдана майнова шкода, яка не відшкодована ні страховою компанією, ні іншим учасником ДТП ОСОБА_4 . Просить позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 не погодився з позовними вимогами. Його представником адвокатом Голуб С.О. подано письмові заперечення на позов, в яких вказує, що винним в ДТП є водій автомобіля «Тойота Авенсіс» ОСОБА_5 , а не водій ОСОБА_4 , вина якого не встановлена. Правові підстави для стягнення з ОСОБА_4 майнової та моральної шкоди відсутні.

Від відповідача - ПРАТ «Київський страховий дім» надійшло заперечення на позов, вимоги ОСОБА_3 до страхової компанії вважають безпідставними, не підтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права. Так жоден із учасників ДТП, яка сталась 13.04.2016 до страховика із повідомленням про подію не звертались, ОСОБА_4 жодною постановою не було визнано винним, порушень ним ПДР, що знаходилось в причинному зв`язку з ДТП не встановлено. ОСОБА_3 з будь-якими заявами до страховика про виплату не звертався, а тому у останнього не виникло обов`язку приймати будь-які рішення щодо виплати йому страхового відшкодування. Строк такого звернення позивачем ОСОБА_3 пропущений. Просять в задоволенні позовних вимог до ПРАТ «Київський страховий дім» відмовити в повному обсязі (а.с.60-67 т.2).

Відповідачем ОСОБА_4 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, та про стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди, яка прийнята до спільного розгляду. В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що з постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.07.2017 року стосовно відсутності в діях водія ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП він не згоден, вбачає вину ОСОБА_5 у скоєнні ДТП, що сталась 13.04.2016 року. Вважає, що закриття провадження у справі відносно ОСОБА_5 за ст. 124 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, не виключає можливості стягнення з нього коштів в порядку цивільного судочинства.

На його думку вина ОСОБА_5 підтверджується поясненнями ОСОБА_7 , який був свідком ДТП та сама пригода зафіксована на відеореєстратор, встановлений в його автомобілі; висновком судово-автотехнічної експертизи від 07.03.2017, відповідно до якого: водій автомобіля Тоyota Avensis ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути ДТП, діючи у відповідності до п. 10.1, 10.4 ПДР, а в діях водія ОСОБА_4 порушень ПДР України не вбачається; висновком експертного дослідження від 04.10.2017.

Внаслідок ДТП та пошкодження автомобіля Міtsubishi ASX, ОСОБА_4 була спричинена майнова та моральна шкода. За ремонт автомобіля ним було сплачено 90356,90 грн., моральну шкоду оцінює в розмірі 20000 грн. Просить стягнути солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_5 90356,90 грн., з водія ОСОБА_5 , окрім того, 20000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Відповідач за первинним позовом, позивач за зустрічним ОСОБА_4 в судове засідання не явився, про дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином. 02 листопада 2018 року останній подав заяву про розгляд справи за його відсутності, за участі його представника ОСОБА_8 (а.с.246 т.2).

Представник відповідача за первинним позовом, позивача за зустрічним ОСОБА_4 ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог ОСОБА_3 вважає їх необгрунтованими. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 підтримав. Пояснив, що вина ОСОБА_5 в порушенні вимог ПДР доводиться висновками еспертизи від 11.11.2021. Відсутність постанови про накладення адміністративного стягнення не перешкоджає відшкодуванню шкоди з винної особи. Автомобіль Міцубісі АСХ» був придбаний в період шлюбу між ОСОБА_4 і ОСОБА_9 . Та є їх спільною сумісною власністю. Реєстрація автомобіля за одним із подружжя не поздавляє права іншого звертатися з поовом про відшкодування шкоди завданої пошкодження спільного майна. Просить зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином. 05 листопада 2011 року направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Захист своїх інтересів довіряє ОСОБА_1 , який представляє його інтереси на підставі довіреності.

Представник відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_4 не визнав. Пояснив, що на обґрунтування вимог ОСОБА_4 подано квитанцію про оплату за ремонт автомобіля від 31.12.2015, однак ДТП сталась 13.04.2016 року. Факт спричинення ОСОБА_4 моральної шкоди не доведено. Останній не є належним позивачем у справі, оскільки автомобіль належить ОСОБА_6 , яка і повинна бути позивачем. Просить відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку позивача по зустрічному позову ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась. 02.11.2018 подала заяву про розгляд справи без її участі, просить позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі (а.с.245 т.2).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з боку відповідача по зустрічному позову - Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз» явку свого представника в судове засідання не забезпечила, пояснень по зустрічному позову не надала.

Процесуальні дії у справі.

31 липня 2017 року позовна заява надійшла до суду.

30 серпня 2017 року відкрито провадження у справі.

13 листопада 2017 року відповідачем ОСОБА_4 подано зустрічний позов.

14 листопада 2017 року електронною поштою, а 21 листопада 2017 року засобами поштового зв`язку надійшли заперечення на позов від відповідача за первинним позовом ПРАТ «Київський страховий дім».

14 листопада 2017 року зустрічний позов ОСОБА_4 прийнято до спільного розгляду з первинним.

04.06.2018 справу прийнято до розгляду суддею Соловйовою Л.Я.

Відповідно до ухвали суду від 06 грудня 2018 року належним відповідачем за зустрічним позовом є ОСОБА_5 .

15 травня 2019 року задоволено клопотання представника ОСОБА_4 про виклик свідка, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

21 січня 2020 року справу прийнято до розгляду суддею Князєвою Н.В., призначено підготовче засідання.

13 травня 2020 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті.

06 листопада 2020 року до участі у справі залучено Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз» (ПРАТ «ЄСС»), як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з боку відповідача по зустрічному позову.

Ухвалою від 09 червня 2021 року за клопотанням представника ОСОБА_4 адвоката Голуб С.О. призначено у справі судову авто-технічну експертизу, провадження у справі зупинено.

30 листопада 2021 року до суду надійшов висновок експерта.

01 грудня 2021 року провадження у справі поновлено.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Вислухав представників сторін, дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини.

13 квітня 2016 року на проспекті Південний в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області сталась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення), за участю автомобілів Тоyota Avensis під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля Міtsubishi ASX, під керуванням водія ОСОБА_4 .

Інспектором (пп) КВП ГУ НП в Дніпропетровській області складено схему місця ДТП, відібрані письмові пояснення від водіїв ОСОБА_5 , і ОСОБА_4 , пасажира автомобілю Міtsubishi ASX ОСОБА_6 (а.с.182-186 т.1). Відібрані письмові пояснення від свідка ДТП - ОСОБА_7 (а.с.187 т.1).

На постанову судді у справі 197/729/16-п від 01.09.2016 Т.в.о. ст. інспектора з особливих доручень відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП УПП у м. Кривому Розі проведено додатковий огляд місця ДТП, за результатами якого складено протокол додаткового огляду, схема до протоколу (188-195 т.1).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого Криворізьким МРЕВ 05.07.2005, автомобіль ТОЙОТА АВЕНСИС, 2004 року випуску, колір - сірий металик, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_3 . ОСОБА_10 має посвідчення водія серії НОМЕР_3 про право керування транспортними засобами категорії В,С,Д.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , власником автомобіля МITSUBISHI ASX, 2012 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_5 , є ОСОБА_6 . ОСОБА_4 має посвідчення водія НОМЕР_6 на право керування транспортними засобами категорії А,В,С (а.с.141 т.1).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Міtsubishi ASX, 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , яким є ОСОБА_6 , застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» на період з 19.02.2016 по 18.02.2017, що видно з копії полісу №АЕ/7776672 від 18.02.2016. Страхова сума за шкоду, заподіяна майну 50 000 грн., розмір франшизи 1000 грн. (а.с.51 т.1).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Тоyota Avensis, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , яким є ОСОБА_3 , застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Європейський страховий союз», страховий поліс №АЕ/7158886, строк дії з 31.12.2015 по 30.12.2016. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну встановлений в розмірі 50 000 грн., розмір франшизи 1000 грн. (адміністративна справа відносно ОСОБА_11 за ст. 124 КУпАП т.1 а.с.11).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №97/16 по визначенню матеріального збитку, проведеного судовим експертом Рейнюк А.В. 13 червня 2016 року, сума матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля Тоyota Avensis 1.8і VVT-і, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 81509,20 грн. Додатками до висновку є ремонтна калькуляція, звіт про комплектацію транспортного засобу, розрахунок ринкової вартості автомобілю, що наданий на дослідження, протоколи огляду транспортного засобу, фототаблиці (а.с.11-49 т.1).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Алмаз систем» за замовленням ОСОБА_3 складено рахунок №СФ-23025 від 26.05.2016, відповідно до якого вартість запчастин, що підлягають заміні в автомобілі Тоyota Avensis 250, реєстраційний номер НОМЕР_1 та вартість ремонтних робіт складає 185864,50 грн., вартість виконання розрахунку склала 960 грн. (а.с.54,55).

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження №Д26/04/16 від 26 квітня 2016 року, складеного судовим експертом Чивчиш О.П. сума матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власником пошкодженого автомобіля Міtsubishi ASX, реєстраційним номер НОМЕР_5 , станом на 22.04.2016 складає 56965,69 грн. Додатками до висновку є ремонтна калькуляція, розрахунок ринкової вартості автомобілю, що наданий на дослідження, протокол огляду транспортного засобу, фототаблиці, дані про комплектацію транспортного засобу (а.с.145-155, 156-174 т.1).

Фізичною особою підприємцем ОСОБА_12 , який займається технічним обслуговуванням та ремонтом автомобілів, виконано ремонтні роботи автомобіля Міtsubishi ASX, держ.номер НОМЕР_5 . Відповідно до акту виконаних робіт від 05.07.2016 загальна вартість ремонту склала 90356,90 грн. (а.с.176- 181 т.1).

На підставі постанови Широківського районного суду Дніпропетровської області від 13.12.2016 у справі №197/729/16-п проведено судова автотехнічна експертиза, за результатами якої складено висновок експерта №8/10.1-1 від 07.03.2017 (а.с.196-224 т.1). Відповідно до висновку дати відповідь на більшість запитань поставлених на експертизу не надалося можливим через недостатність вихідних даних, а також оскільки питання вирішуються транспортно-трасологічною експертизою.

Вартість дослідження склала 675,36 грн., які були сплачені адвокатом Голуб С.О. (а.с.225 т.1).

Постановою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року ОСОБА_10 визнано винним у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. З ОСОБА_10 стягнуто в доход держави витрати за проведення судової автотехнічної експертизи в розмірі 8457,84 грн.

Не погодившись з вказаною постановою ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу та надав до апеляційного суду висновок експерта за результатами проведення автотехнічного дослідження №87-17 від 23.06.2017.

Із висновку експерта за результатами автотехнічного дослідження №87-17 від 23.06.2017, проведеного за заявою адвоката Цепелєва Ю.М., вказано, що у заданій дорожньо-транспортній ситуації, при згаданих заявою вихідних даних, водій ОСОБА_4 мав технічну можливість за умови своєчасного реагування на маневр розвороту автомобіля Тоyota Avensis у напрямку смуги руху автомобіля Міtsubishi ASX, навіть не застосовуючи екстреного та службового гальмування, здійснити зупинку до лінії руху автомобіля Тоyota Avensis, з технічної точки зору, небезпеки та перешкоди для руху водію ОСОБА_4 автомобіль Тоyota Avensis не створював та не вимушував водія ОСОБА_4 змінювати напрямок свого руху ліворуч. В діях водія ОСОБА_4 вбачаються невідповідності до вимог п.12.3 ПДР, маневр водія ОСОБА_4 ліворуч був невиправданий та такі його дії знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП.

У заданій дорожньо-транспортній ситуації, при згаданих заявою вихідних даних, водію автомобіля Тоyota Avensis ОСОБА_10 , перед початком виконання маневру розвороту ліворуч, для забезпечення безпеки дорожнього руху, необхідно було діяти відповідно до вимог п.10.1 ПДР України. Однак невідповідностей в діях вказаного водія вимогам п.10.1 ПДР України, які б знаходились в причинному зв`язку з даною ДТП, з технічної точки зору не вбачається (а.с.17-26 т.2).

Вартість висновку автотехнічного дослідження склала 2748,72 грн., яка була сплачена представником ОСОБА_10 ОСОБА_1 13.02.2017, що підтверджується рахунком №Рах-0070 від 23.1.2017 та квитанцією від 13.02.2017 (а.с.52,53 т.1).

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року скасована постанова Широківського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року, провадження у справі закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно вказаної постанови суд встановив, що надані учасниками справи висновок експертизи, проведеної експертами Дніпропетровського НДЕКЦ м. Дніпро за ухвалою суду від 13.12.2016 та висновок автотехнічної експертизи №87-17 від 23.06.2017, різняться між собою щодо причин ДТП і порушень Правил безпеки дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_10 під час ДТП. Через суперечливість висновків експертиз, суд був позбавлений права дійти висновку про винність ОСОБА_10 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. На переконання суду апеляційної інстанції, на підставі наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити наявність чи відсутність в діях ОСОБА_10 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з чим провадження по справі підлягало закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП. Одночасно в постанові зазначено, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_10 не виключає можливості стягнення з нього коштів у відшкодування матеріальної або моральної шкоди в порядку цивільного судочинства в разі встановлення судом в ході розгляду цивільної справи доказів його вини в порушенні вимог ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів (а.с.8-10 т.1).

За висновком експертного дослідження №9/10.1/8 №9/6.1/8 від 04.10.2017, проведеного судовим експертом Дніпропетровського НДЕКЦ за заявою адвоката Голуб С.О.: час руху автомобіля Тойота Авенсіс з моменту зміни напрямку руху до зіткнення з автомобілем Мітцубісі становить 2,63 с + 0,1с.; свідчення водія ОСОБА_10 в частині часу руху автомобіля Тойота Авенсіс з моменту зміни напрямку руху до зіткнення (7,0, 8,4, 10,2 с.), з технічної точки зору, не спроможні; свідчення водія ОСОБА_10 в частині розташування місця зіткнення в поперечному плані проїзної частини, з технічної точки зору, не спроможні; свідчення водія ОСОБА_4 в частині розташування автомобіля Мітцубісі відносно місця зіткнення в момент зміни напрямку руху автомобілем Тойота Авенсіс, з технічної точки зору, не позбавлені технічного сенсу (а.с.117-129 т.1, а.с.4-12 т.2). Витрати на проведення даного автотехнічного експертного дослідження та фототехнічного експертного дослідження склали 675,36 грн. та 450,24 грн. відповідно (а.с.2,3 т.2).

У зв`язку з тим, що сторона відповідачів за зустрічним позовом ставили під сумнів відеозапис ДТП, наданий свідком події ОСОБА_7 , за заявою представника позивача за зустрічним позовом адвоката Голуба С.О. завідувачем відділом досліджень у сфері інформаційних технологій Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України проведена експертиза відео звукозапису, за висновками якої ознак внесення змін у відеофонограмах, зафіксованих у файлах з іменами «АDR-3512.АVI», ADR-3513.АVI», які містяться на наданій на дослідження картці пам`яті «Transcend SD тмHC 10 16 GB», не виявлено. Відеофонограми, зафіксовані у файлах з іменами «АDR-3512.АVI», ADR-3513.АVI», які містяться на наданій на дослідження карті пам`яті «Transcend SD тмHC 10 16 GB», створені за допомогою автомобільного відеореєстратора FALCON (а.с.104-111 т.3).

Відповідно до договору про надання послуг №дн2019-626 від 13.02.2019 вартість послуг з експертизи склала 1688,40 грн. (а.с.112-113 т.3).

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/104-21/27659-ІТ від 11 листопада 2021 року, проведеного завідувачем сектору автотехнічних досліджень відділу судової експертизи №1 (м. Кривий Ріг) лабораторії судової експертизи (м. Кривий Ріг) Дніпропетровського НДЕКЦ МВС, на підставі ухвали Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.06.2021, водій автомобіля «МІТSUBISHI ASX» р/н НОМЕР_5 ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.12.3, 12.4, 12.9 (б) ПДР України. З моменту виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля «МІТSUBISHI ASX» ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути ДТП.

Водій автомобіля «TOYOTA AVENSIS» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_10 повинен був діяти у відповідності з п.п. 10.1, 10.4, 11.8 ПДР України. Останній мав технічну можливість запобігти ДТП, шляхом виконання в робочому режимі вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил.

При умові руху автомобіля «МІТSUBISHI ASX» р/н НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_4 зі швидкістю 60 км/год, в діях водія ОСОБА_4 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які б з технічної точки зору перебували в причинному зв`язку із настанням ДТП. При умові руху автомобіля «МІТSUBISHI ASX» зі швидкістю 70 км/год в діях водія ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п.12.4, 12.9 (б) ПДР України, яка з технічної точки зору не перебуває в причинному зв`язку із настанням ДПТ, оскільки він з моменту виникнення небезпеки для руху не мав технічної можливості уникнути ДТП і при русі із допустимою швидкістю в населеному пункті.

Невідповідність дій водія автомобіля «TOYOTA AVENSIS» ОСОБА_10 вимогам п.п. 10.1, 10.4 ПДР України, з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку із настанням ДТП (а.с.170-184 т.4).

Вартість проведеної експертизи склала 2109,60 грн, яка була сплачена ОСОБА_4 (а.с.164, 169 т.4).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Потерпілий в ДТП на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з роз`ясненнями, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Це означає, що у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: 1) дії завдавача шкоди були неправомірними; 2) між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що 13.04.2016 приблизно о 13.40 год по пр. Південний в м. Кривий Ріг сталося ДТП за участю автомобіля «TOYOTA AVENSIS», р/н НОМЕР_1 під керування водія ОСОБА_10 і автомобіля «МІТSUBISHI ASX», р/н НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_10 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до норм ч.6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди в судовому засіданні сторонами не оспорювався.

Протокол про адміністративне правопорушення стосовно водія ОСОБА_4 при даній дорожньо-транспортній пригоді не складався, таких доказів суду не надано.

Доказів протиправної поведінки ОСОБА_4 , що призвела до ДТП, внаслідок якої пошкоджено транспортний засіб «TOYOTA AVENSIS», власником якого є ОСОБА_3 , наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та її результатом шкодою, вини ОСОБА_4 судом не встановлено та позивачем за первинним позовом перед судом не доведено, отже у ОСОБА_4 не виникли зобов`язання з відшкодування майнової та моральної шкоди.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_13 до ОСОБА_4 щодо стягнення матеріального збитку та моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_13 до СК ПРАТ «Київський страховий дім» про стягнення компенсації за матеріальний збиток в розмірі 49000 грн. суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 6 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004 (із змінами) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як видно із Полісу ПРАТ «Європейський страховий союз» за №АЕ/7158886 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивач за первинним позовом ОСОБА_13 з 31 грудня 2015 року по 30 грудня 2016 року включно мав право на страхове відшкодування у разі настання страхового випадку.

Згідно з п.22.1 ст. 22 вказаного Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого є шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (ст. 28 Закону).

Відповідно до п. 33.1.4 ст. 33 вказаного вище Закону №1961-ІV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до положень п.35.1 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування та необхідні документи, перелік яких вказаний в п.35.2 ст. 35 Закону.

Аналогічне положення міститься і в ст. 25 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВРвід 07.03.1996, відповідно до ч.1 якої, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як встановлено судом ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_4 до страховика ПРАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду не звертались. Позивач за первинним позовом ОСОБА_13 із заявою про виплату страхового відшкодування до вказаного Страховика не звертався, тому у останнього не виникло обов`язку приймати будь-які рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування.

Окрім того, вина ОСОБА_4 у вчиненні даної ДТП жодною постановою не встановлена, а згідно з висновком експерта №СЕ-19/104-21/27659-ІТ від 11 листопада 2021 року, дії водія автомобіля «МІТSUBISHI ASX» ОСОБА_4 не перебувають в причинному зв`язку із настанням ДПТ, оскільки він з моменту виникнення небезпеки для руху не мав технічної можливості уникнути ДТП і при русі із допустимою швидкістю в населеному пункті.

Таким чином вимоги ОСОБА_13 до ПРАТ «Київський страховий дім» є необґрунтованими і безпідставними.

Враховуючи викладене в задоволенні позовних вимог ОСОБА_13 слід відмовити в повному обсязі.

Щодо зустрічного позову суд зазначає таке.

Як зазначалось вище, відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За правилами ст.284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року вина особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_10 не встановлена через суперечливість висновків автотехнічних експертиз, провадження у справі закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Одночасно в постанові зазначено, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_10 не виключає можливості стягнення з нього коштів у відшкодування матеріальної або моральної шкоди в порядку цивільного судочинства в разі встановлення судом в ході розгляду цивільної справи доказів його вини в порушенні вимог ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до ст. 1187 ч.2 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в п. 6 зазначено, що «особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( п. 2.2. Правил дорожнього руху України)»

Згідно з коментованою ст.1187 ЦК України особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для виникнення відповідальності: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювача шкоди; в) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду) якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини (внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Такі ж висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц, постанові ВС від 24.06.2020 у справі № 640/14169/17.

Водночас слід зазначити, що встановлення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення вини особи не має преюдиційного значення при розгляді позовів щодо застосування наслідків вчинення такого діяння, зокрема відшкодування шкоди, заданої внаслідок ДТП. Постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Таким чином, відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким ОСОБА_10 був би притягнутий до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки в силу приписів ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди. Крім того, вина як суб`єктивна сторона і складова адміністративного правопорушення, що тягне адміністративну відповідальність є відмінною від виних дій особи, що призвели до завдання шкоди та передбачає настання цивільно-правової відповідальності за шкоду завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За висновком експерта №СЕ-19/104-21/27659-ІТ від 11 листопада 2021 року, з моменту виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля «МІТSUBISHI ASX» ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути ДТП. Водій автомобіля «TOYOTA AVENSIS» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_10 повинен був діяти у відповідності з п.п. 10.1, 10.4, 11.8 ПДР України. Останній мав технічну можливість запобігти ДТП, шляхом виконання в робочому режимі вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил, невиконання яких з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку із настанням ДТП.

Отже, встановлено неправомірність дій водія ОСОБА_10 , що призвели до скоєння ДТП. Між такими діями і шкодою, завданою пошкодженням транспортного засобу «МІТSUBISHI ASX», є безпосередній причинний зв`язок, що є підставою для відшкодування шкоди її заподіювачем потерпілому. Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_10 щодо відшкодування шкоди.

Щодо заперечення представника відповідача по зустрічному позову стосовно того, що ОСОБА_4 не є належним позивачем, суд зазначає таке.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Окрім того, встановлено, що власником автомобіля «МІТSUBISHI ASX» є дружина позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_6 . Сторонами не заперечується, що автомобіль, який придбаний в період шлюбу, є предметом спільної сумісної власності подружжя. ОСОБА_4 має посвідчення водія, який дає право керування транспортним засобом вказаної категорії та керував автомобілем під час ДТП, а тому має право на відшкодування збитків завданих спільному майну подружжя.

Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 14 вказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №4 від 01 березня 2013 року, при визначені розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід врахувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З огляду на викладене можна дійти висновку про те, що власник автомобіля є зобов`язаною особою та несе відповідальність перед потерпілим за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду у випадку, якщо в момент дорожньо-транспортної пригоди він керував транспортним засобом (тобто є заподіювачем шкоди) або у випадку, передбаченому ч.2 ст.1187 ЦК України.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом досліджені всі докази, надані учасниками процессу, за їх клопотанням на підставі ухвал суду проведені експертизи. Інших клопотань до суду не надходило.

Згідно з висновком експертного автотоворознавчого дослідження №Д26/04/16 від 26 квітня 2016 року сума матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля Міtsubishi ASX, реєстраційним номер НОМЕР_5 , в цінах на дату 22.04.2016 складає 56965,69 грн.; ринкова вартість транспортного засобу, наданого на дослідження складає 305990,90 грн.; вартість ремонту згідно ремонтної калькуляції 91436,70 грн.

Разом з тим, на обгрунтування своїх позовних вимог позивачем за зустрічним позовом - ОСОБА_4 надано акт виконаних робіт від 05.07.2016, відповідно до якого загальна вартість ремонту автомобіля Міtsubishi ASX, державний номер НОМЕР_5 склала 90356,90 грн. Однак суд не може прийняти до уваги як належний доказ квитанцію від 05.07.2016 щодо оплати 90356,90 грн., оскільки у вказаній квитанції вказано про оплату за актом виконаних робіт від 31.12.2015. З урахуванням викладеного ОСОБА_4 не надано належних та достатніх доказів понесених витрат на відновлення стану пошкодженого автомобіля.

Таким чином, суд вважає, що належною компенсацією завданих збитків є стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 суми матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля, яка підтверджена висновками експертного автотоварознавчого дослідження №Д26/04/16 від 22.04.2016 у розмірі 56965,69 грн.

Також суд вважає доведеним завдання позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_4 моральної шкоди, яка полягає у емоційному стресі у зв?язку з ДТП; переживаннями у зв?язку з пошкодженням майна; душевних стражданнях, викликаних неможливістю користування своїм майном, необхідністю зміни звичного способу життя. Проте сума, в яку позивач оцінює, завдану йому моральну шкоду є занадто завищеною та підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вище викладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості на думку суду достатня сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню складає 8000, 00 грн.

Суд, виходячи з обґрунтувань позивачем даних вимог, не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди у більшому розмірі.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню, в задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 слід відмовити.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв?язку з відмовою позивачу за первинним позовом ОСОБА_3 в задоволенні позову, понесені ним судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Судові витрати із сплати судового збору понесені позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 підлягають стягненню на його користь з відповідача ОСОБА_14 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 12, 13, 77, 80, 81, 89, 141, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «Київський страховий дім» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку позивача ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з боку відповідача - Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на відшкодування майнової шкоди 56965 (п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) гривень 69 коп., на відшкодування моральної шкоди 8000 (вісім тисяч) гривень, а всього - 64965 (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот шістдесят п`ять) гривень 69 копійок.

В решті позову відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку позивача ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з боку відповідача - Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 34 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Відповідач за первісним позовом: Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», місцезнаходження: вул. Артема, 37-41, м. Київ, 04053, .

Відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку позивача по зустрічному позову- ОСОБА_6 , АДРЕСА_4 , РНОКПП не відомо.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з боку відповідача по зустрічному позову - Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», місцезнаходження: вул. Академіка Туполева, буд. 18В, офис 4, м. Київ, 04128, .

Дата складення повного тексту судового рішення 28 лютого 2022 року.

Суддя Н.В.Князєва