Справа № 388/1397/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2022 року Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Поліщук Т.І.,

представника ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з цим позовом до відповідача та просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивує тим, що є власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

У цьому житловому приміщенні зареєстровано місце проживання відповідача, який у ньому не проживає з 1989 року.

Відповідач добровільно залишив спірне житлове приміщення, не користується ним, не сплачує комунальні послуги.

На думку позивачки реєстрація відповідача у належному їй житловому приміщенні позбавляє її можливості повністю користуватися та розпоряджатися майном, оформити субсидії тощо.

Відповідач ОСОБА_3 надіслав до суду відзив на позов. Позов не визнає та просить відмовити у ньому. Зазначає, що відомості відображені у довідці голови вуличного комітету від 30 вересня 2021 року № 9 та у довідці Долинської міської ради від 31 серпня 2021 року № 225 не відповідають дійсності.

Власником спірного домоволодіння був дід відповідача, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час його смерті разом із ним у житловому приміщенні були зареєстровані ОСОБА_5 , яка була бабою відповідача та ОСОБА_6 , який був батьком відповідача. За час проживання дід стверджував, що будинок залишиться відповідачеві, як єдиному внуку по чоловічій лінії сім`ї.

Позивачка, яка є власником спірного житлового будинку, отримуючи його у спадщину була обізнана з волею діда, його реєстрацією у житловому приміщенні, періодичного проживання у спірному житловому будинку, що дає підстави вважати про триваючі зв`язки з конкретним місцем реєстрації і проживання, а спірний житловий будинок є єдиним житлом відповідача.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у ньому.

Свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 суду пояснив, що батько відповідача проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Проживав за цією адресою одиноко до його смерті, а помер у 2020 році. Особисто не бачив чи відповідач проживав разом із батьком. Можливо ОСОБА_3 проживав у житловому приміщенні, однак особисто цього не бачив. На цій вулиці проживає з народження. Взагалі не знає ОСОБА_3 . Останніх 10-15 років у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 особисто не перебував.

Свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 суду пояснила, що їй відомо про те, що позивачка бажає продати будинок, а відповідач цьому перешкоджає. Відповідача взагалі рідко бачила. ОСОБА_3 у спірному житловому приміщенні не проживав. За останніх сім років у сукупності відповідач проживав декілька місяців. Особисто за адресою: АДРЕСА_1 проживає з 1995 року. З батьком відповідача підтримувала сусідські відносини, один в одного не гостювали. Приблизно у 2014 році відповідач разом із дружиною та дітьми проживав у спірному житловому приміщенні. На час смерті батька, відповідач з ним не проживав. Відносини відповідача з батьком не були тісними, оскільки батько зловживав алкогольними напоями. Особисто не бачила чи відповідач навідував батька. Можливо вдень приходив до батька.

Свідок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 суду пояснила, що є головою вуличного комітету по вул. Героїв Крут у м. Долинській Кропивницького району. Позивачка звернулась до неї за отриманням довідки про проживання на цій вулиці ОСОБА_3 . Особисто на АДРЕСА_2 проживає з народження, а з 2015 року є головою вуличного комітету по цій вулиці. ОСОБА_3 від неї проживає приблизно за 0,5 км. На цій вулиці він проживає з 1997 року. Якийсь час відповідач проживав у м. Кривому Розі. Також були випадки коли він на цій вулиці не проживав, однак в який період точно сказати не може. ОСОБА_3 на вулиці разом із дружиною та дітьми винаймав квартиру, а зараз вони всі разом проживають у будинку його матері.

Свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 суду пояснив, що з 2016 року є головою вуличного комітету по вул. О. Бочковського, попередня назва Щорса у м. Долинській Кропивницького району. Будучи головою вуличного комітету надає людям довідки. 30 серпня 2021 року до нього звернулась позивача за отриманням довідок. Позивачка є власником житлового приміщення на цій вулиці. За даними домової книги, а також своїми даними надав довідку про те, що ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 у визначений період не проживав. За цією адресою відповідач був зареєстрований з дозволу спадкодавця. ОСОБА_3 зі слів померлої власниці житлового приміщення ОСОБА_11 не проживав за адресою спірного житлового приміщення. Зазначену інформацію підтверджували сусіди. Батько відповідача та ОСОБА_11 померли в один рік. Вважає, що відповідач ОСОБА_3 міг приходити до свого батька ОСОБА_6 за адресою спірного житлового приміщення, окрім того він за цією адресою мав зареєстроване місце проживання.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову у позові з таких підстав.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_2 згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 20 липня 2021 року приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Кубасовою Н.В., зареєстрованим в реєстрі за № 2, є власницею житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцю ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , номер запису про право власності: 43053860 від 20 липня 2021 року (а. с. 4, 5).

За цією адресою зареєстровано місце проживання відповідача у справі ОСОБА_3 , починаючи з 10 січня 1990 року (а. с. 6, 8).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , тобто житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 є його зареєстрованим місцем проживання з дитинства.

Повноліття ОСОБА_3 досяг ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Відповідач не є членом сім`ї теперішнього власника житлового приміщення.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з вказаною нормою при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

У п. 44 рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Правова позиція ЄСПЛ відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

При вирішенні питання про наявність передбачених законом підстав для виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням що за своєю суттю є позбавленням права на житло, суд у кожній конкретній справі, виходячи із принципу верховенства права, повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.

Як суд установив, відповідач у спірному житловому приміщенні зареєстрований з дитинства, а саме з 10 січня 1990 року. Згоду на реєстрацію у житловому приміщенні відповідачеві надавав його попередній власник. ОСОБА_3 вважав, що житловий будинок після смерті діда мав належати саме йому, оскільки такою була воля діда при житті. У спірному будинку до смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 проживав батько відповідача, а тому він розраховував, що зможе бути спадкоємцем будинку після його смерті. ОСОБА_3 не має власного житлового приміщення, оскільки докази цьому матеріали справи не містять. Докази, що містяться в матеріалах цієї справи та які були предметом дослідження суду, в тому числі довідка від 31 серпня 2021 року № 225, довідка від 30 серпня 2021 року № 9, довідка від 1 листопада 2021 року № 418, не свідчать, що відповідач у визначений період абсолютно не проживав у житловому приміщенні та втратив інтерес до нього. ОСОБА_3 має достатні та триваючі зв`язки із спірним житловим приміщенням, тобто спірний будинок є житлом відповідача у розумінні ст. 8 Конвенції. Позивачка отримуючи у спадок житловий будинок знала про реєстрацію у ньому місця проживання відповідача. Позивачка набула у власність спірний житловий будинок 20 липня 2021 року та у вересні цього ж року звернулась до суду з цим позовом. ОСОБА_2 також не довела, що реєстрація місця проживання відповідача у належному їй житловому приміщенні створює їй перешкоди в реалізації правомочностей власника.

Вищезазначене у сукупності на переконання суду свідчить, що виселення відповідача без надання іншого житла буде вважатися втручанням у право на житло у розумінні ст. 8 Конвенції, що є неприпустимим.

До такого по суті висновку доходив Верховний Суд у постанові від 7 червня 2022 року (справа № 288/1688/19).

З огляду на вищезазначене, є необґрунтованим та слід відмовити у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідач не надав доказів понесення судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 48, 76, 81, 82, 83, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 27 червня 2022 року.

Суддя Долинського районного суду Д. М. Баранський