ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/514/22 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 305010200
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Костів О. З., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Сович Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 686/27747/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.02.2022 року, ухвалене суддею Продан Б.Г., за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Хмельницького апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

22.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна про відшкодування моральної шкоди, зазначивши порушником своїх прав орган державної влади Хмельницький апеляційний суд.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що невиконанням рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №2270/14181/11 за період 19.11.2021 року було порушено його право на справедливий суд, а саме на виконання остаточного рішення, ухваленого національним судом, в результаті чого в нього виникло право на відшкодування моральної шкоди. В чому полягає протиправність дій Хмельницького апеляційного суду не зазначив, однак вказав його, як представника держави у спорі.

Посилався на те, що завдані душевні та моральні страждання полягають у переживаннях, які він переніс під час очікування виконання рішення суду та повернення його приватної власності у вигляді паспортної книжечки, розчаруванням в системі органів державної влади, які не можуть виконати рішення суду.

Вважає, що наслідком невиконання рішення суду у зазначений ним період є порушення його законних прав.

Тому, посилаючись на вищенаведене, а також на те, що відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади, гарантоване статтею 56 Конституції України, вважав, що адекватним розміром моральної шкоди є вісімдесят два мільярди гривень, яку просив стягнути в його користь з держави Україна.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.02.2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що факт умисного невиконання постанови суду від 12.12.2011 року у справі №2270/14181/11 посадовими і службовими особами відповідача встановлений рішеннями суду та є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди в порядку ст. 23 ЦК України та ст. 56 Конституції України.

Вказує, що відмова суду стягнути в його користь моральну шкоду є стимулом правопорушника продовжувати порушувати закон.

ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до норм ЦК України, право на відшкодування та підстава для такого відшкодування є безумовними в силу генерального делікту та відповідно до норм статей ЦПК України, а наявність усіх законних елементів складу цивільного правопорушення для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди, не є обов`язковим.

ОСОБА_1 вказав, що відсутність у нього можливості домогтися виконання ухваленого на його користь судового рішення становить втручання у право на мирне володіння майном в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції.

ОСОБА_1 указує, що при вирішенні спору суд знехтував правовими висновками Верховного Суду у тотожних правовідносинах у справах № 686/8422/20, 686/13784/21, 686/8422/20, 686/4032/21.

У відзиві Хмельницький апеляційний суд просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Вказує, що позивачем не доведено факту протиправності дій Хмельницького апеляційного суду, наявності заподіяної йому моральної шкоди відповідачем та причинного зв`язку між ними, а також компетенції Хмельницького апеляційного суду представляти державу у цьому спорі. Просив розглянути справиу за відсутності представника суду.

Позивач ОСОБА_1 був особисто повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи 30.06.2022 року в 10:00 год., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причину неявки, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно інформації, наявної у загальнодоступній системі Єдиного державного реєстру судових рішень видно, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2011 року у справі №2270/14181/11, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.05.2012 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Хмельницький міський відділ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який йому видати на руки.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Хмельницькій області Кота А.М. від 27.06.2012 року було відкрито виконавче провадження ВП №33223826 з примусового виконання виконавчого листа №2270/14181/11, виданого 11.06.2012 року.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.09.2012 року заяву Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Хмельницькій області задоволено та роз`яснено, що рішення по адміністративній справі №2270/14181/11 повинно бути виконано боржником у порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження, відповідно до резолютивної частини постанови і виконавчого листа №2270/14181/11, шляхом вклеєння фотографії ОСОБА_1 у його паспорт громадянина України, який після цього йому повинен бути повернутий (а.с.44).

05.10.2012 року ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду замінено сторону у виконавчому провадженні ВП №33223826 з виконання рішення суду №2270/14181/11, боржника - Хмельницький МВ УМВСУ в Хмельницькій області на боржника - Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року, відмовлено у задоволенні заяви Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про зміну способу і порядку виконання судового рішення у адміністративній справі № 2270/14181/11.

Постановою Верховного Суду від 17.01.2019 року вказані ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду та Вінницького апеляційного адміністративного суду залишено без змін.

З постанови Верховного Суду (п.п.14-18) вбачається, що 06.12.2012 року сектором у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області на адресу відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Хмельницькій області направлено лист №796, яким повідомлено, що у зв`язку з наявним фактом втрати паспорта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його ім`я був оформлений новий паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , який власноруч ним отриманий.

У зв`язку з цим, 29 грудня 2012 року відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Хмельницькій області на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" прийнято постанову про закінчення провадження ВП №33223826 з виконання виконавчого листа, виданого Хмельницьким окружним адміністративним судом 11 червня 2012 року у справі № 2270/14181/11, у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.

Позивач не погоджуючись з даною постановою державного виконавця оскаржив її до суду.

За результатами розгляду вказаного позову, постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року у справі №822/1936/13, яка набрала законної сили, визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про закінчення виконавчого провадження від 29 грудня 2012 року ВП №33223826.

На підставі наведеного судового рішення було відновлене виконавче провадження ВП №33223826, яке на час розгляду судами попередніх інстанцій не виконане.

У постанові Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року зазначено, що судове рішення не виконано, паспорт серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 виданий не був. Фактів про неможливість виконання рішення суду боржником не наведено, рішення суду, яким зобов`язано відповідача вклеїти у паспорт ОСОБА_1 фотографію та видати його на руки позивачу у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом фактично не виконане, поважність невиконання рішення суду - не встановлена (п.25).

Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що зміна способу виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у порядку в якому просить управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області фактично змінить вказане судове рішення по суті позовних вимог, що суперечить призначенню правових норм 263 КАС України.

Постановою Верховного Суду від 17.01.2019 року ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні заяви Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, залишено без змін (а.с.65-69).

У справі відсутні дані щодо фактичного виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2011 року про повернення паспорта позивачеві.

Відмовляючи у задоволенні позову у справі, яка переглядається, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем незаконності дій чи бездіяльності держави Україна в особі Хмельницького апеляційного суду у справі №2270/14181/11 за 19.11.2021 року; відсутності у відповідача компетенції представляти державу у спорі і відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.

Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.09.2019 року у справі №587/430/16-ц; від 26.02.2019 року у справі №915/478/18; від 20.11.2018 року у справі №5023/10655/11.

З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 року у справі №242/4741/16-ц вважала за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.

Саме на позивача, виходячи зі змісту статей 50, 51, 175 ЦПК України та вищезазначених норм закону покладається обов`язок зазначити орган державної влади, який незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю при здійсненні своїх повноважень (компетенції) завдав шкоди.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного переконання про те, що позивачем не доведено протиправності дій Хмельницького апеляційного суду, наявності заподіяної йому моральної шкоди відповідачем та причинного зв`язку між ними, а також компетенції Хмельницького апеляційного суду представляти державу у даному спорі.

Згідно з ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог закону, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.02.2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 01.07.2022 року.

Головуючий

Судді