П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року місто Київ

справа № 758/15810/19

провадження №22-ц/824/4712/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Довбашем Сергієм Михайловичем,

на рішення Подільського районного суду м.Києва від 9 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Гребенюк В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м.Києві державної адміністрації про стягнення аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтовано тим, що вона з червня 2005 року по травень 2018 року вона проживала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . У шлюбі народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 25 вересня 2018 року шлюб між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачем.

Проживаючи окремо, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Враховуючи її матеріальне становище, а також матеріальне становище відповідача, те, що останній працює та має постійний прибуток, позивач вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі ј частини від його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Щодо вимог про позбавлення батьківських прав, позивач зазначає, що після розлучення вона з сином ОСОБА_5 проживає окремо від відповідача в АДРЕСА_1 . з батьками в квартирі останніх. Відповідач з сином ОСОБА_5 не спілкується, бажання зустрічатися з ним не виявляє і в цілому ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 9 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімум уму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2019 року і до досягнення ОСОБА_7 повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Крім того, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подала апеляційну скаргу, в який просила рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов в цій частині задовольнити. Посилається на помилковість висновків суду. Зокрема, зазначає про те, що суд всупереч ч.4 ст.265 ЦПК України не дав належну оцінку всім доказам, які містяться в матеріалах справи, а саме довідкам керівників гуртків, які відвідує дитина. У рішенні суду першої інстанції не надано оцінки показам свідків. На протязі останніх трьох років відповідач не вчиняє будь-яких дій, не те, щоб приймати участь у вихованні, а навіть бачитись та спілкуватись з своїм сином. При цьому відповідач за весь цей час навіть не привітав сина з днем народження та іншими святами. За всі роки, коли відповідач не навідує сина та не приймає участі в його вихованні, останній в силу того, що йому 7 років вже забув свого батька та не згадує про нього, а тому твердження суду про те, що позбавлення відповідача батьківських прав не забезпечуватиме інтересів самої дитини, не відповідає дійсності. Щодо висновку органу опіки та піклування, то воно немає для суду наперед встановленої сили та не є обов`язковим для суду.

Правом на подання відзиву відповідач ОСОБА_2 не скористався.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Довбаш С.М. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є позивач, а батьком - відповідач.

Малолітній ОСОБА_8 проживає разом з матір`ю.

Згідно висновку органу опіки та піклування Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 17 серпня 2021 року вирішено недоцільно позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та попереджено відповідача про відповідальність за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_9 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи за всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів поліції, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Також суд першої інстанції зазначив про те, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим судом обставинам, судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, порушень процесуального права судом першої інстанції не допущено.

Відповідно до ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного суду України, що містяться у п.15 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставина, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України)

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний суд неодноразово наголошував на необхідність застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони Одночасно це принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем її позовних вимог та про відсутність достатніх правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Надані позивачем докази, зокрема, покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , з достовірністю не свідчать про умисне ухилення відповідача ОСОБА_2 , від виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина. Так, свідки ОСОБА_10 , яка працює консьєржем у будинку, де проживає позивачка, а також свідок ОСОБА_11 , сусідка і великий друг сім`ї ОСОБА_14 , пояснили, що не бачили відповідача у будинку чотири роки. Свідки ж ОСОБА_12 , батько позивачки, ОСОБА_13 , рідна сестра позивачки, показали, що вихованням дитини займається позивачка, водить о садочку, на гуртки, відповідач же вихованням дитини не займається, бажань займатися дитиною не виявляв. Разом з тим, покази свідків не доводять, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, незважаючи на попередження, на звернення, відмовляється приймати участь у житті сина, продовжує не виконувати свої обов`язки.

Сам по собі факт відвідування дитиною гуртків у супроводі мами, або бабусі та дідуся не свідчить, що батько ухиляється від батьківських обов`язків.

Інших доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимог, стороною позивача суду не надано.

Отже, доводи висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до не згоди з висновками суду першої інстанції.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Довбашем Сергієм Михайловичем, залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 9 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 4 липня 2022 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус