П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 лютого 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д.,

з участю секретаря Кекерчень М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Майстренко Наталії Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 липня 2021 року (у складі судді Крегул М.М.) за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради та Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Управління Державної казначейської служби України в м. Ужгороді Закарпатської області, про солідарне стягнення майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі адвоката Майстренко Н.М. звернулася до суду з цим позовом у жовтні 2020 р.

Просила на підставі ст.ст. 22, 1166, 1173, 1174 ЦК України стягнути з відповідачів солідарно на свою користь майнову шкоду в розмірі 229802.20 грн. і судові витрати.

Заявлену вимогу обґрунтувала таким.

18.05.2017 р. рішенням Ужгородської міської ради №637 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» їй було передано в оренду строком на 5 років (до 18.05.2022 р.) земельну ділянку з кадастровим номером :41:0501 площею 0,5512 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по АДРЕСА_1 .

Того ж дня між нею і Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради був укладений договір оренди землі за № 1946.

18.01.2019 р. рішенням Ужгородської міської ради № 1411 «Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу» затверджено вартість земельної ділянки на основі висновку експерта в сумі 643966.96 грн. і вирішено продати їй цю землю за ціною 965950.44 грн. із застосуванням до ціни, визначеної експертом, коефіцієнту «1.5».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.07.2019 р. визнано протиправним і скасовано рішення Ужгородської міської ради № 1411 від 18.01.2019 р. у частині встановлення міською радою ціни в розмірі 965950.44 грн. із застосуванням коефіцієнту «1.5».

19.06.2020 р. між нею та Ужгородською міською радою був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки за ціною 643966.96 грн.

Вважає, що орендні платежі за період із 19.01.2019 р. по 19.06.2020 р. у розмірі 229802.20 грн. є її додатковими витратами та реальними збитками.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.07.2021 р. у задоволенні позову відмовлено.

Указане судове рішення мотивоване недоведеністю заявлених вимог.

У апеляційній скарзі адвокат Майстренко Н.М. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається на хибність висновків суду першої інстанції і порушення останнім норм процесуального та матеріального права.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:

-Суд неналежно оцінив докази, подані сторонами, а відтак не встановив дійсних обставин справи та не з`ясував суть спірних правовідносин, оскільки підставою звернення ОСОБА_1 до суду був установлений судом у справі № 308/1649/19 факт неправомірності рішення Ужгородської міської ради та безпідставність апеляційної скарги Департаменту міського господарства, що в сукупності змусило позивача вносити протягом півтора року орендні платежі до місцевого бюджету в той час, як при дотриманні міською радою вимог земельного законодавства при ухваленні рішення № 1411 уже в січні 2019 р. позивачка могла за договором викупити земельну ділянку;

-Судом не застосовано до спірних правовідносин норми ч.1 ст. 1166 та ч.1 ст. 1173 ЦК України.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів В. Баняс, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.07.2021 р. без змін.

Узагальнені заперечення зводяться до такого:

-Позивач сплачував визначену договором орендну плату, яка не може вважатися майновою шкодою;

-Позивач отримав законні підстави для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки ( АДРЕСА_1 ) лише з 18.06.2020 р. після оплати вартості цієї земельної ділянки;

-Позивач не довів наявність жодної із трьох обов`язкових умов цивільно-правової відповідальності відповідачів: неправомірних дій органу, шкоди та причинного зв`язку між ними;

У судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча про дату, час і місце такого були належно повідомлені, що підтверджується розпискою в порядку ч.3 ст. 240 ЦПК України (щодо ОСОБА_2 ), розпискою про отримання повістки (щодо ОСОБА_1 ) і рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (щодо Управління Державної казначейської служби України у м. Ужгороді Закарпатської області).

Клопотання представника відповідачів ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи через перебування останньої на лікарняному колегія суддів не бере до уваги як бездоказоветанеобґрунтоване,оскільки представництво юридичної особи не обмежується виключно одним представником. Окрім того, попереднє судове засідання (16.11.2021 р.) уже відкладалося за клопотанням представника відповідачів В.Баняса, в зв`язку з участю останнього в іншому судовому засіданні (т.2, а.с.60).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, із таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність завданої йому шкоди, вини та протиправної поведінки відповідачів і причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідачів.

При цьому суд установив наступні факти й обставини.

Згідно з інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29.10.2020 р. цілісний майновий комплекс Закарпатського виробничого комбінату всеукраїнської музичної спілки площею 856,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , та розміщений на земельній ділянці, яка належить до земель комунальної власності, площею 0,5512 га.

18.05.2017 р. між територіальною громадою м. Ужгород в особі Ужгородської міської ради, від імені якої діє Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі №1946, згідно п.п.1,2,8 якого земельна ділянка передається в строкове платне користування для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості в АДРЕСА_1 , площею 0,5512 га, зі строком дії договору до 18.05.2022р.

Указану земельну ділянку було передано ОСОБА_1 в оренду згідно з актом прийому-передачі, підписаного сторонами від 18.10.2017 р., у стані, що відповідає умовам договору оренди.

Відповідно до п.п.10-11 укладеного між позивачем та відповідачем договору оренди від 18.05.2017 р. було визначено орендну плату в грошовій формі в розмірі 161 712,16 грн. на рік, яка вноситься Орендарем щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця в розмірі 13 476,01 грн., але протягом 60 днів з моменту вручення податкового повідомлення має бути сплачена у розмірі, визначеному п.10 договору оренди.

Як видно з ухвали судді Ужгородського міськрайонного суду від 2018 р. про відкриття провадження у справі № 308/1492/18 Департамент міського господарства Ужгородської міської ради в листопаді 2018 р. звернувся із позовом до Ужгородського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по сплаті орендної плати за період із травня 2017 р. по жовтень 2018 р., оскільки останньою не сплачувалась орендна плата за надану в оренду земельну ділянку та в зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 08.11.2018 року в сумі 73465,95 грн.

Стороною позивача не заперечувався той факт, що дійсно мали місце порушення з боку ОСОБА_1 умов і строків сплати орендної плати, визначеної договором оренди від 18.05.2017 р., і що така взагалі не сплачувалась позивачем після прийняття рішення Ужгородською міською радою від 18.01.2019 р. «Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу», хоча позивачем і використовувалась земельна ділянка згідно з її цільовим призначенням, а заборгованість по орендній платі ОСОБА_1 погашено тільки безпосередньо перед укладенням та нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу земельної ділянки 18.06.2020 р., оскільки цього вимагав відповідач.

Рішенням XXXII сесії VII скликання Ужгородської міської від 18.01.2019 р. «Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу» було затверджено вартість земельної ділянки (кадастровий номер :41:001:0501) площею 0.5512 га по АДРЕСА_1 у сумі 643966,96 грн. з розрахунку 116,83 грн. за 1 кв. м відповідно до висновку експертів від 23.04.2018р., вирішено продати ОСОБА_1 вказану земельну ділянку із застосуванням коефіцієнту 2.5 за ціною 965950,44 грн. та доручено департаменту міського господарства укласти від імені міської ради договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки. Також рекомендовано ОСОБА_1 звернутись у департамент міського господарства для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки та виконувати обов`язки власника земельної ділянки згідно з вимогами ст.91 ЗК України.

18.01.2019 р. і 13.02.2019 р. ОСОБА_1 звернулася із позовом до Ужгородського міськрайонного суду, в якому просила визнати протиправним і скасувати рішення Ужгородської міської ради від 18.01.2019 р. у частині встановлення ціни в розмірі 965950,44 грн. із застосуванням коефіцієнту 1,5 та зобов`язати Ужгородську міську раду укласти договір про продаж ОСОБА_1 земельної ділянки (кадастровий номер :41:001:0501) площею 0.5512 га по АДРЕСА_1 за ціною, визначеною грошовою оцінкою в розмірі 643 966,96 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/1649/19 від 22.07.2019 р. судом було скасовано рішення Ужгородської міської ради від 18.01.2019 р. у частині затвердження ціни земельної ділянки з кадастровим номером :41:001:0501, площею 0.5512 га по АДРЕСА_1 у розмірі 965950,44 грн. із застосуванням коефіцієнту 1,5 та ухвалено зобов`язати Ужгородську міську раду на підставі рішення Ужгородської міської ради від 18.01.2019р. №1411 укласти договір про продаж ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :41:001:0501, площею 0.5512 га по АДРЕСА_1 у порядку викупу за ціною, визначеною експертною грошовою оцінкою, у розмірі 643966,96 грн.

Ухвалою колегії суддів Закарпатського апеляційного суду від 07.04.2020 р. у справі №308/1649/19 апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради було закрито та вказана ухвала набрала законної сили 07.04.2020 р.

З наданої суду копії заяви ОСОБА_1 від 26.05.2020 р., адресованої Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради,видно, що позивач зверталася із проханням укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки та застосувати розстрочення платежу строком на два роки.

Розпорядженням Ужгородського міського голови від 16.06.2020 р. «Про надання повноважень на підписання договору» було уповноважено в.о. директора департаменту міського господарства Яцків О.І. на підписання від імені Ужгородської міської ради договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :41:001:0501, площею 0.5512 га по АДРЕСА_1 .

Після погашення позивачем ОСОБА_1 заборгованості по сплаті орендної плати, а також оплати коштів за викуп земельної ділянки, 19.06.2020р. між Ужгородською міською радою в особі директора департаменту міського господарства Яцків О.І та ОСОБА_1 було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі продажу земельної ділянки (кадастровий номер :41:001:0501) площею 0.5512 га по АДРЕСА_1 за ціною, визначеною грошовою оцінкою у розмірі 643 966,96 грн. відповіднодо звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 23.04.2018 р., затвердженої рішенням Ужгородської міської ради, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22.07.2019 р. та ухвали Закарпатського апеляційного суду від 07.04.2020 р.

Виходячи з вимог ст.206 ЗК України, п.п.14.1,14.7 ст.14 Податкового кодексу України, ст.21 Закону України» Про оренду землі» від 06.10.1998 р. № 161-XIV та п.п.10.11 укладеного між сторонами договору оренди, за період дії договору сплачувалась визначена договором орендна плата, що не може вважатись збитками чи заподіяною майновою шкодою позивачу, оскільки така сплачувалась за користування земельною ділянкою, яка належала до земель комунальної власності.

Окрім цього, Верховний Суд у своїй постанові від 03.04.2019р. у справі № 211/7655/15-ц дійшов до висновку про те, що розглядаючи справи щодо стягнення шкоди, завданої незаконними діями, рішеннями чи бездіяльністю органів державної влади, у конкретних правовідносинах суду необхідно встановити неправомірні дії органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, а довести наявність цих умов має позивач.

Між тим, як убачається із рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22.07.2019р. у справі № 308/1649/19, на яке покликається позивач, таким було скасовано рішення Ужгородської міської ради від 18.01.2019 р.лише в частині ціни продажу земельної ділянки, з якою не погоджувався позивач, і яким було зобов`язано Ужгородську міську раду на підставі уже ранішеприйнятого рішення Ужгородської міської ради від 18.01.2019р. укласти договір про продаж ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :41:001:0501, площею 0.5512 га по АДРЕСА_1 у порядку викупу за ціною, визначеною експертною грошовою оцінкою в розмірі 643 966,96 грн.

Тобто, вказаним судовим рішенням не встановлено протиправних дій посадових осіб відповідачів, також позивачем не надано інших належних та допустимих доказів протиправності дій посадових осіб відповідачів Ужгородської міської ради та Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, що свідчить про недоведеність позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції по суті спірних правовідносин через його відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неналежно оцінив докази, не встановив дійсних обставин справи, не з`ясував суть спірних правовідносин і не застосував до спірних правовідносин норми ч.1 ст. 1166 та ч.1 ст. 1173 ЦК України, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

Так, предметом позову є відшкодування майнової шкоди, завданої органом місцевого самоврядування, на підставі саме ст. 1166, ч.1 ст.ст. 1173,1174 ЦК України, через те, що для реалізації свого права на викуп земельної ділянки ОСОБА_1 вимушена була здійснити додаткові дії і понести витрати через неправомірне рішення органу місцевого самоврядування, а сплачені кошти як орендні платежі за користування земельною ділянкою в період з 19.01.2019р. по 19.06.2020р. у розмірі 229 802,20 грн. вважає реальними збитками.

Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

За статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Оскільки позивач указав відповідачами Ужгородську міську раду та Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, які є органами місцевого самоврядування, то до спірних правовідносин належить застосувати саме ст. 1173 ЦК України, на яку як на правову підставу також покликається позивач.

При цьому, з урахуванням положень п.10 ч.2 ст. 16, статей 21, 1173 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності цих органів незаконними.

Тобто, необхідною підставою для притягнення органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження N 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Згідно з положеннями ч.3 ст. 12, ч.1, ч.5, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав доказів неправомірності рішень, дій (бездіяльності) відповідачів як суб`єктів цивільно-правової відповідальності за правилами ст. 1173 ЦК Українита не довів наявності заявленої шкоди, що безумовно виключає притягнення указаних органів місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді відшкодування майнової шкоди.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу адвоката Майстренко Наталії Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 липня 2021 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 11.02.2022 р.

Судді: