Справа № 579/2269/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2022 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі головуючого судді Моргуна О.В.,

за участі секретаря Сергієнко Ж.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договорів дарування від 17 грудня 2013 року він є власником незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки площею 0,1 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою з 09 квітня 1996 року був зареєстрований його батько ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_2 після припинення шлюбних відносин між батьками у 2013 році змінив місце проживання, та за місцем реєстрації на проживання не повертався.

Він, позивач, має намір продати належне йому нерухоме майно, однак реєстрація відповідача за даною адресою значно ускладнює продаж належного йому майна. Відмову знятися з місця реєстрації ОСОБА_2 пояснює відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, в якому він проживає.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Позивач просить розгляд справи проводити без його участі, про що зазначив у позовній заяві (а.с. 3).

Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 38).

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки площею 0,1 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування незавершеного будівництва житлового будинку від 17 грудня 2013 року, копією договору дарування земельної ділянки від 17 грудня 2013 року, посвідчених приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу Сумської області, зареєстрованих в реєстрі за № № 1174, 1176, копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6-7, 8, 9-10, 11).

Відповідно до довідки ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради в житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстрований: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).

Зазначені обставини також підтверджуються записами в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в буд. АДРЕСА_2 , згідно яких ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за вказаною адресою з 9.04.1996 року (а.с. 15-17).

За змістом позовної заяви відповідач ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання - в будинку АДРЕСА_2 не проживає з 2013 року.

Факт тривалого не проживання відповідача в будинку АДРЕСА_2 підтверджується довідкою голови вуличного комітету Костюченка В.О., засвідченою секретарем Кролевецької міської ради Сумської області від 07.12.2021 року, згідно з якою ОСОБА_2 за місцем реєстрації в зазначеному будинку фактично не проживає понад 10 років, участі в утриманні будинку не приймає, присадибну земельну ділянку не обробляє (а.с. 19).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 фактично за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 не проживає без поважних причин більше одного року підряд, житлом не користується, участі в утриманні будинку не приймає. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено.

Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останнім права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорював виселення зі спірного житла, звертався до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надав суду доказів, що покинув житло проти його справжньої волі.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч.2 ст. 16 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 не є власником або наймачем житла (будинку), яке належить на праві власності ОСОБА_1 , та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 більше одного року.

Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком по АДРЕСА_1 .

Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76, 81, 82, 141, 206, 247, 263-265, 268, 279, 352, 354, 355 ЦПК України,-

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання: 41323, Сумська область, Конотопський район, с.Хрещатик, РНОКПП НОМЕР_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 04 липня 2022 року.

Суддя О. В. Моргун