Номер провадження: 22-ц/813/6096/22
Головуючий у першій інстанції Роїк Д.Я.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/20214/19

Номер апеляційного провадження № 22-ц/813/6096/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс»,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - 1) Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», 2) ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої життю фізичної особи, за апеляційною скаргою адвоката Лабика Руслана Романовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Роїка Д.Я. 13 грудня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року адвокат Лабик Р.Р., діючий від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» (далі - КП «Одесміськелектротранс») на користь ОСОБА_1 :1) 500 000,00 грн. - відшкодування моральної шкоди, заподіяної життю ОСОБА_3 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;2) 33 455,00 грн. - витрат на поховання ОСОБА_3 ;3) 15 000,00 грн. - судових витрат, пов`язаних з оплатою позивачем професійної правничої допомоги адвоката за підготовку та подання позовної заяви в суд.

Позов обґрунтовано тим, що 04.09.2018 року, приблизно о 10 годині 05 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи трамвайним вагоном Т-3, бортовий номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух навпроти будинку № 8 по вул. Люстдофрська дорога з боку вул. Бреуса в напрямку площі Толбухіна, скоїла наїзд на пішохода - ОСОБА_3 , 1960 року народження, яка перетинала проїжджу частину дороги зліва на право за рухом ходу трамвая. В наслідок вказаної події ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Одеській області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12.01.655 від 04.09.2018 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діях ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Внаслідок загибелі матері - ОСОБА_3 ОСОБА_1 завдано матеріальної та моральної шкоди (а. с. 1 - 4 зворотна сторона).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву адвокат Зуєва І.І., діюча від імені КП «Одесміськелектротранс», заперечує проти позову. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відзив на позов обґрунтовано тим, згідно ст. 1188 ЦК України, за наявності вини особи, якій завдано шкоду, вона їй не відшкодовується. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, законодавець пов`язує виникнення обов`язку відшкодування моральної шкоди за відсутності вини з боку потерпілого. В даному випадку водій трамвая ОСОБА_2 , здійснюючи рух навпроти будинку № 1 по вул. Люстдофрська дорога в напрямку площі Толбухіна, скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_3 .. Разом з тим, в її діях не було порушень Правил дорожнього руху, які б знаходились в причинному зв`язку із настанням події ДТП та тяжкими наслідками. Водій трамвая не мала технічної можливості уникнути наїзд на пішохода ОСОБА_3 .. З матеріалів кримінального провадження №0000655 вбачається, що винним в скоєнні ДТП є пішохід ОСОБА_3 , що виразилось в порушенні нею п. п. 47, 414 (а, г) ПДР України, які перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із розглянутою подією ДТП, оскільки вона перетинала дорожнє полотно у невстановленому місці (а. с. 63 - 64).

У поясненнях до відзиву на позовну заяву, які фактично є доповненням до відзиву на позов, адвокат Зуєва І.І., діюча від імені КП «Одесміськелектротранс», заперечує проти позову. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Пояснення до відзиву на позовну заяву, які фактично є доповненням до відзиву на позов, обґрунтовано тим, що згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.11.2019 року по справі № 296/2509/16, з урахуванням наявності у діях пішохода вини щодо порушення ПДР, пішохід має нести цивільно-правову відповідальність щодо відшкодування шкоди на загальних підставах.

Щодо посилання позивача на відсутність підстав для урегулювання спірних відносин за участю страхової компанії, представник відповідача зазначає, що у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована, можлива за умови, що згідно з цим договором або законом у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Проте, покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування відповідальності та сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Звертає увагу на те, що цивільно-правова відповідальність водіїв трамвая № 7061 була застрахована в ПАТ «СК «Провідна» на підставі чинного на дату скоєння ДТП генерального договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № 12/1310440/160218 від 18.03.2018 року. Отже, відшкодування завданих збитків в результаті ДТП покладається саме на страхову компанію.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу представник відповідача зазначає, сума в розмірі - 15 000,00 грн. не відповідає принципу розумності та складності справи (Т. 1, а. с. 95 - 98).

2.2 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2021 року вищенаведений позов задоволено частково.

Стягнуто з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі - 12 000,00 грн..

Стягнуто з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі - 132,89 грн..

Стягнуто з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі - 5 000,00 грн..

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вказаний випадок (обставини, якими заподіяно матеріальну шкоду позивачу (ДТП)), з огляду на приписи Закону України «Про страхування» та з урахуванням правил договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №38/15-ДЦВ/О/1, є страховим.

Вбачаючи вищевикладене, суд вважав, що, уклавши договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту, та з огляду на виникнення деліктного зобов`язання, страховик взяв на себе виконання обов`язку страхувальника у межах суми страхового відшкодування.

Позивач по даній справі, скориставшись наданими йому правами, пред`явив позов до КП «Одесміськелектротранс».

З урахуванням вищенаведеного, КП «Одесміськелектротранс» не є належним відповідачем, оскільки не є особою, яка повинна відповідати за пред`явленим позовом про стягнення матеріальної шкоди. Належним відповідачем щодо вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди, є - ПрАТ «СК «Провідна», а КП «Одесміськелектротранс» мало би бути залучено як співвідповідач у випадку не покриття сумою страхового відшкодування завданих позивачу збитків, або третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

З врахуванням вищезазначеного, суд вважав, що у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Вищезазначене не позбавляє ОСОБА_1 можливості за наявності відповідних фактів звернутися до суду з відповідним позовом, визначившись з належним відповідачем.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди місцевий суд дійшов наступних висновків.

При визначені розміру моральної шкоди місцевий суд враховує ступінь вини загиблої ОСОБА_3 , а саме, що чинником настання аварійної обставини є власні дії пішохода ОСОБА_3 , що виразились в порушені нею п. п. 4.7., 4.14. (а, г) Правил дорожнього руху, які перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із розглянутою подією ДТП, оскільки вона перетинала трамвайне полотно у невстановленому місці.

При таких обставинах, зважаючи на принцип розумності та справедливості, місцевий суд вважав достатнім визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі - 12 000 грн..

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд першої інстанції зазначив наступне.

При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу місцевий суд врахував складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, той факт, що судом задоволені позовні вимоги не у повному обсязі, а також ціну позову, як це передбачено у положенні ч. 4 ст. 137 ЦПК України, та дійшов до висновку щодо необхідності стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі - 5 000 грн..

Задовольняючи в частковому розмірі заявлену вимогу місцевий суд виходив з того, що кількість годин, яка визначена у актах наданих послуг, як на думку суду першої інстанції, не відповідає реальній, а тому підлягає зменшенню (Т. 1, а. с. 191, 193 - 199).

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Лабик Р.Р., діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Крім того, адвокат Лабик Р.Р., діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить стягнути з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою позивачем професійної правничої допомоги адвоката за підготовку та подання апеляційної скарги.

2.4 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілій завдано джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілої. Отже, з вищевикладеного випливає, що саме володілець джерела підвищеної небезпеки повинен бути відповідальними за шкоду завдану ним, в розумінні ст. 1166, 1187 ЦКУ; 2) у даній справі, встановлено, що ДТП, внаслідок якої позивачу завдано шкоди, сталася за участю трамвая «Т-3» бортовий номер НОМЕР_1 , який належить відповідачу, під керуванням водія ОСОБА_2 , яка на момент цієї пригоди перебувала у трудових відносинах з відповідачем та керувала транспортним засобом, належним цьому підприємству. Тому, саме відповідач несе відповідальність за заподіяну шкоду; 3) вина водія трамвая Т-3 бортовий номер 7061 ОСОБА_2 не встановлена належними та допустимими доказами, а тому згідно умов Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №12/1310440/1602/18 від 14.03.2018 року вказаний випадок не є страховим. Саме тому позивач звернувся з позовом до КП «Одесміськелектротранс», оскільки ПрАТ «СК «Провідна» є неналежним відповідачем у даній справі; 4) зменшення судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди є таким, що не відповідає вимогам розумності і справедливості; 5) висновки місцевого суду щодо необхідності зменшення розміру витрат за правничу допомогу, які підлягають до стягнення є такими, що зроблені з недотриманням приписів ЦПК України і їх тлумачення судом касаційної інстанції; 6) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з оплатою позивачем професійної правничої допомоги за підготовку та подання апеляційної скарги у розмірі - 20 000 грн., з огляду на правила ЦПК України і їх тлумачення судом касаційної інстанції (Т. 2, а. с. 1 - 9).

2.5 Узагальнені доводи інших учасників справи в апеляційному суді

КП «Одесміськелектротранс», ПрАТ «СК «Провідна», ОСОБА_2 не скористались правом надання відзиву, пояснень на апеляційну скаргу. Відзив, пояснення на апеляційну скаргу не надійшли.

2.6 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Лабика Р.Р., діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2021 року (Т. 2, а. с. 22 - 22 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2022 року призначено апеляційну скаргу адвоката Лабика Р.Р., діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2021 року до розгляду (Т. 2, а. с. 23).

У судове засідання учасники справи не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Про причини неявки у судове засідання не повідомили. Заяв, клопотань не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді в апеляційному суді, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Лабика Р.Р., діючого від імені ОСОБА_1 , підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

04.09.2018 року, приблизно о 10 годині 05 хвилині, водій ОСОБА_2 , керуючи трамвайним вагоном Т-З бортовий номер 7061, здійснюючи рух навпроти будинку № 8 по вул. Люстдорфська дорога з боку вул. Бреуса в напрямку площі Толбухіна в Малиновському районі м. Одеси, скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_3 , 1960 року народження. В подальшому стався переїзд трамвайним вагоном через тіло пішохода ОСОБА_3 .. Внаслідок вказаного ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

По даному факту ГУНП в Одеській області було відкрите кримінальне провадження №0000655 за ознаками ст. 286 ч. 2 КК України.

Згідно висновку експерта № 2920/1018 від 04.10.2018 року водій трамваю Т-З ОСОБА_2 , не мала технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_3 .. Чинником настання аварійної ситуації є власні необережні дії пішохода ОСОБА_3 , що виразились в порушенні нею п. п. 4.7., 4.14. (а, г) Правил дорожнього руху України, які перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із розглянутою подією ДТП, оскільки вона перетинала трамвайне полотно в невстановленому місці.

27.12.2018 року кримінальне провадження №0000655 постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Одеській області майором поліції Омельченко З.В. було закрите на підставі п. 2. ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутності в діях водія трамваю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.

ОСОБА_2 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебувала у трудових відносинах та була водієм трамваю 3-го класу трамвайного депо № 1 Комунального підприємства «Одесміськелетротранс».

Матеріали справи містять копію генерального договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №12/1310440/1602/18 від 18.03.2018 року, укладеного між КП «Одесміськелетротранс» (страхувальник) та ПАТ «СК «Провідна» (страховик), яким було застраховано цивільно-правову відповідальність водіїв трамвая №7061.

Згідно пункту 3.1. Генерального договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №12/1310440/1602/18 від 18.03.2018 року, предметом цього договору є - страхування майнових інтересів, що не суперечать закону і пов`язаних з відшкодуванням страхувальником (особою, відповідальність якої застрахована) шкоди, заподіяної ним третій особі, а саме - фізичній особі або її майну та (або) майну юридичної особи, внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.2., 4.2.1., 4.2.2. вказаного договору, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка сталася за участю забезпеченого ТЗ і внаслідок якої настає цивільна відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за заподіяння шкоди життю та здоров`ю третіх осіб внаслідок ДТП з вини особи, відповідальність якої застрахована.

Згідно п. 7.1. це й договір діє з 00 годин 00 хвилин 15 березня 2018 року по 24 годину 00 хвилин 15 серпня 2018 року.

Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування шкоди завданої працівником підприємства, яке є власником джерела підвищеної небезпеки.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Апеляційний суд не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення витрат на поховання ОСОБА_3 та відшкодування моральної шкоди. Висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального та процесуального права.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

За змістом ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування").

За ч. 1 ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Добровільним може бути, зокрема, страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника) (п. 12 ч. 4 ст. 6 Закону України "Про страхування").

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування (ч. 1 ст. 17 Закону України "Про страхування").

Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Так, знайшли своє відображення в матеріалах справи обставини про те, що вищевказаний випадок (ДТП) не є страховим. Між тим, не згідно доводів апеляційної скарги, які в цій частині є неспроможними, з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, згідно пункту 3.1. Генерального договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №12/1310440/1602/18 від 18.03.2018 року, предметом цього договору є - страхування майнових інтересів, що не суперечать закону і пов`язаних з відшкодуванням страхувальником (особою, відповідальність якої застрахована) шкоди, заподіяної ним третій особі, а саме - фізичній особі або її майну та (або) майну юридичної особи, внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.2., 4.2.1., 4.2.2. вказаного договору, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка сталася за участю забезпеченого ТЗ і внаслідок якої настає цивільна відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за заподіяння шкоди життю та здоров`ю третіх осіб внаслідок ДТП з вини особи, відповідальність якої застрахована.

Між тим, згідно п. 7.1. вказаного договору, цей договір діє включно з 00 годин 00 хвилин 15 вересня 2018 року по 24 годину 00 хвилин 15 серпня 2018 року.

Отже, станом на момент вчинення вищевказаного ДТП строк дії договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №12/1310440/1602/18 від 18.03.2018 року сплив.

Місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що цивільно-правова відповідальність водіїв трамвая №7061 була застрахована в ПАТ «СК «Провідна», на підставі чинного на дату ДТП генерального договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №12/1310440/1602/18 від 18.03.2018 року.

Як наслідок, помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що КП «Одесміськелектротранс» не є належним відповідачем, оскільки не є особою, яка повинна відповідати за пред`явленим позовом про стягнення матеріальної шкоди.

Також, місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що належним відповідачем щодо вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди є - ПрАТ «СК «Провідна», а КП «Одесміськелектротранс» мало би бути залучено як співвідповідач, у випадку не покриття сумою страхового відшкодування завданих позивачу збитків, або третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Вбачаючи сплив строку дії вищенаведеного договору, такі висновки місцевого суду не відповідають приписам зокрема ч. 1 ст. 631 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" визначається, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Тобто, у розумінні ч. 1 ст. 1172 ЦК України, якщо службовий транспортний засіб потрапить у ДТП з вини водія, внаслідок чого буде ушкоджене майно чи здоров`я інших осіб, то відповідальність за шкоду завдану водієм під час виконання ним трудових обов`язків нестиме роботодавець.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи з аналізу вищевикладених норм чинного законодавства, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором добровільного чи обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Вбачаючи те, що у страховика ПрАТ «СК «Провідна» не виникло обов`язку з відшкодування вищевказаної шкоди, у зв`язку зі спливом строку вищевказаного договору добровільного страхування, враховуючи вищевказані приписи матеріального права, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що вимоги про стягнення матеріальної шкоди заявлені до належного відповідача - КП «Одесміськелектротранс».

Доведеними є вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на поховання ОСОБА_3 у сумі - 33 455 грн., оскільки вони підтверджуються рахунком фактурою б/н від 07 вересня 2018 року, відомості якого не спростовані учасниками справи (Т. 1, а. с. 15).

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи наведене, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю матері позивача, оскільки за недоведеності відповідачем факту виникнення такої шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого обов`язок з її відшкодування, відповідно до вимог статей 1167, 1187 ЦК України, покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки незалежно від його вини.

Між тим, визначаючи розмір моральної шкоди, місцевий суд не врахував, що позивач зазнав моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями, викликаними втратою матері, тому дійшов до необґрунтованого висновку щодо розміру відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 ..

Апеляційний суд приходить до висновку про те, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди є явно завищеним. Тому, враховуючи відсутність вини ОСОБА_2 та те, що загибла знехтувала правилами безпеки руху, а саме порушила п. п. 47, 414 (а, г) ПДР України, які перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із розглянутою подією ДТП, виходячи з принципу розумності і справедливості, вважає за необхідне стягнути з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі - 70 000 грн..

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постановах від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17 (провадження № 61-40790св18), від 27 січня 2021 року у справі № 607/15258/19 (провадження № 61-4431св20).

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості стягнення місцевим судом моральної шкоди у розмірі - 12 000 грн., необхідності стягнення моральної шкоди відповідно до вимог позову є частково обґрунтованими.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду щодо необхідності зменшення розміру витрат за правничу допомогу, які підлягають стягненню, є такими, до яких суд дійшов з недотриманням приписів ЦПК України і їх тлумачення судом касаційної інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

З матеріалів справи, а саме з пояснень до відзиву на позовну заяву, які фактично є доповненням до відзиву на позов (Т. 1, а. с. 95 - 98), вбачається, що представник відповідача заперечувала щодо заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. Однак, стороною відповідача не надано доказів з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування.

Вказана правова позиція щодо витрат на правничу допомогу є відображенням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 127/1415/20.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат та стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції врахував складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, той факт, що судом задоволені позовні вимоги не у повному обсязі, а також ціну позову, як це передбачено ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного зменшення витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції є хибними, оскільки місцевий суд не зменшив витрати на професійну правничу допомогу (в порядку частини п`ятої статті 137 ЦПК України), а фактично здійснив розподіл судових витрат, врахувавши встановлені частиною четвертою статті 137 ЦПК України обставини. Апеляційний суд вважає вірним такий висновок суду першої інстанції.

Отже, місцевий суд дійшов невірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на поховання ОСОБА_3 , судом першої інстанції невірно визначено розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Між тим, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та процесуального права і дійшов обґрунтованого висновку про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі - 5 000 грн..

Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з оплатою позивачем професійної правничої допомоги за підготовку та подання апеляційної скарги у розмірі - 20 000 грн., апеляційний суд зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між адвокатським об`єднанням «Автопоміч» та ОСОБА_1 01.10.2019 року укладено договір про надання професійної правничої допомоги №0029-ц.

Згідно п. 1.1. вказаного договору, клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати клієнту професійну правничу допомогу по стягненню шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка мала місце 04.09.2018 року.

Згідно п. 3.2. договору, вартість послуг адвокатського об`єднання становить - 1 500 грн. за годину надання професійної правничої (правової) допомоги.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано: 1) замовлення № 2 на надання професійної правничої допомоги від 04.01.2022 року; 2) детальний опис робіт (наданих послуг) від 14.01.2022 року на суму - 20 000 грн..

Заперечень відповідача щодо розміру витрат, пов`язаних з оплатою позивачем професійної правничої допомоги за підготовку та подання апеляційної скарги, клопотань відповідача про зменшення розміру таких витрат до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Отже, апеляційний суд вважає доведеним судові витрати, пов`язані з оплатою позивачем професійної правничої допомоги за підготовку та подання апеляційної скарги у розмірі - 20 000 грн., які підлягають розподілу між сторонами по справі в порядку статті 141 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності стягнення з відповідача судових витрат, які пов`язані з оплатою позивачем професійної правничої допомоги за підготовку та подання апеляційної скарги, у повному обсязі є безпідставними, з огляду на їх невідповідність правилам передбаченим статтею 141 ЦПК України.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Лабика Р.Р., діючого від імені ОСОБА_1 , є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За загальним правилом, при розподілі судових витрат у резолютивній частині судового рішення за результатами розгляду та вирішення справи встановлюється обов`язок сторони, не на користь якої ухвалено таке судове рішення, відшкодувати (компенсувати) іншій стороні понесені судові витрати із вказівкою на чіткий розмір відповідних судових витрат.

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню:

- з відповідача на користь позивача судові витрати пов`язані з оплатою позивачем професійної правничої допомоги за підготовку та подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам (20%), у розмірі - 4 000 грн. = 20 000 грн. х 20%.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Лабика Руслана Романовича, діючого від імені ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2021 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди - задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» (код ЄДРПОУ - 03328497) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 )витрати на поховання ОСОБА_3 у розмірі - 33 455 (тридцять три тисячі чотириста п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп..

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_2 , про стягнення відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» (код ЄДРПОУ - 03328497) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) відшкодуванняморальної шкоди у розмірі - 70 000 (сімдесят тисяч) грн. 00 коп..

Стягнути з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» (код ЄДРПОУ - 03328497) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) судовий збір за подання позову в розмірі - 132 (сто тридцять дві) грн. 89 коп..

Стягнути з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» (код ЄДРПОУ - 03328497) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 )судові витрати, пов`язані з оплатою позивачем професійної правничої допомоги наданої при підготовці та подання позову до суду, розгляді справи у суді першої інстанції у розмірі - 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп..

Стягнути з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» (код ЄДРПОУ - 03328497) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 )судові витрати, пов`язані з оплатою позивачем професійної правничої допомоги наданої за підготовку та подання апеляційної скарги, у розмірі - 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 29 червня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе