Провадження № 22-ц/812/117/22
Єдиний унікальний номер справи 488/1964/19
Головуючий в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 червня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В. та Серебрякової Т.В.

із секретарем судового засідання Калашник А.О.,

за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату час та місце розгляду справи, переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене 17 листопада 2021 року, в приміщенні того ж суду, під головуванням судді Чернявської Я.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

08 травня 2019 року ОСОБА_1 пред`явила до ОСОБА_2 зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

З 19 січня 2010 року вона з відповідачем перебували у шлюбі, який було зареєстровано Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №059728.

28 листопада 2019 року рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю.

У період шлюбу, ними було придбано наступне майно: двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 76,0 кв.м. та транспортний засіб, автомобіль марки CITROEN, модель С3, тип ТЗ легковий пасажирський В, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

Вищевказана квартира була придбана відповідачем у кредит, що підтверджується Договором про внесення змін №1 до Договору кредиту № 644/614-К614 від 23 жовтня 2007 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК», .

Зазначений кредит був погашений повністю 23 червня 2015 року, що підтверджується Листом від 23.06.2015 року за вих.№ б/н ПАТ «УКРСОЦБАНК», тобто виплати за кредитом здійснювалися спільно подружжям у період укладеного шлюбу.

Посилаючись на викладене, та на те, що будь-якої домовленості між подружжям, щодо поділу спільно набутого майна або укладеного шлюбного договору не існує, після уточнення позовних вимог, просила визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та право спільної сумісної власності на транспортний засіб, марки CITROEN, модель С3, тип ТЗ легковий пасажирський В, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

Рішенням Первомайського міськрайонногосуду Миколаївської області від 17 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на Ѕ частину автомобіля марки CITROEN, модель С3, тип ТЗ легковий пасажирський В, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 гривень на користь держави.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись частково з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати вказане рішення суду, в частині відмови у задоволені позовних вимог про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відмовляючи у вимозі ОСОБА_1 про визнання за нею права власності за 1/2 частки квартири, суд виходив з того, що право власності на спірну квартиру набуто відповідачем до шлюбу з позивачем, а тому право спільного сумісного майна подружжя на неї не розповсюджуєтся.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду погоджується с такими висновками суду першої інстанції і вважає їх, вірними, законними та обґрунтованими.

За Конституцією України,ст. 4, 49 ЦПК Українитаст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1,3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК Українизавданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК Українита постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Про судове рішення у цивільній справі - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованихКонституцією Україниправ і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей77 - 78, ч.ч. 3-4 ст.82,89 ЦПК Україниза своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ізстаттею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду, в оскарженій частині ухвалене у відповідності з вимогам чинного СК України, а тому є вірним.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а тому колегією суддів не переглядається.

Що ж до оскарженої частини рішення, то колегія виходить з наступного.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Зокрема, спільною сумісною власністю подружжя, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб, а також враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Статтею 60 СК України презюмується, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і кожен з них має рівні права на володіння, користування і розпоряджання нею, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СКУ).

Згідно зі статтями 65, 68-69 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Таке викладення норми фактично презюмує наявність узгодженого волевиявлення подружжя, а відповідно, і дійсність договору.

Проте, передбачаючи можливість недобросовісної поведінки збоку одного з подружжя, законодавець визначив, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідченим.

Майно придбане подружжям до шлюбу, або отримане в шлюбі за договором дарування або за спадкуванням є особистою власністю обдарованого чи спадкоємця.

Якщо особисте майно одного з подружжя суттєво збільшилося у вартості за рахунок іншого із подружжя чи за їх спільні кошти, то суд може визнати його спільним майном, збільшивши частку подружжя, за внески якого воно збільшилося.

При цьому тягар доказування такого, лежить на тому з подружжя, який претендує на збільшення своєї частки. При цьому докази повинні бути належними та допустимими.

Одночасно, з метою недопущення зловживань одним із подружжя при поділі сумісного майна, законодавець визначив і спосіб захисту від можливих зловживань.

Так, у ч. 2 ст. 65 СК України, він визначив, що дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Надаючи судового тлумачення наведеним нормам, Пленум Верховного Суду України в пунктах 19-21, 23-24, 30 своєї постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» ще раз наголосив, що - вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ст. 369 ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 19 січня 2010 року сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №059728 (т.1 а.с. 10).

28 листопада 2019 року рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва шлюб між ними розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю (т.1 а.с.11).

Судом встановлено, що до реєстрації шлюбу з позивачем ОСОБА_1 , між відповідачем ОСОБА_2 та АКБ Укрсоцбанк укладено договір кредиту № 644/614-К614 від 23 жовтня 2007 року (т.1 а.с. 187-191).

Відповідно до зазначеного кредитного договору кредитор надав ОСОБА_2 у тимчасове користування на умовах зебезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 60 000 швейцарських франків на фінансування будівництва (інвестування) житла, відповідно до договору про відступлення права вимоги від 23 жовтня 2007 року, який укладений між ОСОБА_2 та ТОВ Берег-Будгруп та ОСОБА_4 .

В якості забезпечення виконання своїх зобов`язань ОСОБА_2 передав АКБ Укрсоцбанк в заставу майнові права на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , заставна вартість якої склала 275 376 гривень 50 копійок, що за офіційним курсом гривні до швейцарського франку встановленим Національним банком України на день укладення цього договору становила 64 094, 80 швейцарських франків.

Того ж дня, на забезпечення виконання вказаних зобов`язань, з батьком відповідача - ОСОБА_5 укладено договір поруки № 644/614-П614, за умовами якого поручитель виступає перед кредитором за виконання позичальником своїх зобовязань за договором кредиту у повному обсязі і несе солідарну відповідальність як солідарний і боржник (т.1 а.с. 192).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28 листопада 2008 року за № 2137 відповідачем ОСОБА_2 набуто право власності на нерухоме майно двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , про що виконавчим комітетом Миколаївської міської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 05 грудня 2008 року, з подальшою реєстрацією в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером № 25671979.

Згідно рішення № 1892 виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25 вересня 2009 року Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради багатоповерховому житловому будинку з вбудованими приміщеннями (ІІ поверха) по АДРЕСА_3 , який належить згідно з рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25 липня 2008 року № 1561 ТОВ Берег-Будгруп, надано нову адресу проспект Жовтневий, 312-Б. (т.1 а.с. 127-129).

Як вбачається з договору про внесення змін № 1 від 12.06.2015 року до договору кредиту № 644/614-К614 від 23 жовтня 2007 року укладеного між ПАТ Укрсоцбанк та ОСОБА_2 сторони домовилися, якщо позичальник в день укладення даного договору про внесення змін здійснить одноразовий платіж в сумі від 3 115 швейцарських франків на підставі заяви на сплату заборгованості згідно умов опції 50/50 з частковим анулюванням, то позичальник набуває права на анулювання (прощення) заборгованості по кредиту, процентам та комісіям в сумі, що дорівнює сумі здійсненого платежу.

Згідно заяви на сплату заборгованості згідно умов опції 50/50 з частковим аналюванням ОСОБА_2 здійснив погашення кредитної заборгованості достроково в загальній сумі 3 115 швейцарських франків про, що ПАТ Укрсоцбанк видана довідка від 23 червня 2015 року щодо погашення кредитної заборгованості фізичної особи ОСОБА_2 .

Відповідно до Інформації з реєстру речових прав власності на нерухоме майно, витягу про реєстрацію права власності та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, 05 грудня 2008 року відбулася державна реєстрація квартини АДРЕСА_4 , власником якої є ОСОБА_2 та його частка складає 1/1 (т.1 а.с. 198, 200, 201).

Виходячи з викладеного, суд дійшов правильного висновку, що право власності на спірну квартиру набуто відповідачем у 2008 році, тобто до укладення шлюбу з ОСОБА_1 , а тому право спільного сумісного майна подружжя на неї не розповсюджуєтся.

В апеляційній скарзі позивач зазначала, що саме нею внесеное дострокове погашення кредиту ОСОБА_2 та її особистими коштами, отриманими від її колишнього чоловіка ОСОБА_6 в рахунок сплати її 1/2 частки у житловому будинку, набутого у попередньому шлюбі.

Дійсно, ОСОБА_1 надала нотаріально посвідчену заяву від 04 листопада 2010 року, відповідно до якої ОСОБА_6 передав ОСОБА_1 52 000 гривень, які були боргом її чоловіка перед нею (т.1 а.с. 132) .

Проте, вказаний правочин вчинено у 2010 році, в той час як дострокове погашення боргу за кредитом ОСОБА_2 відбулося у 2015 році.

Крім того, позивач посилається на те, що ОСОБА_2 не отримував заробітну плату деякий час, а вона отримавши свідоцтво Майстра манікюру у 2013 році почала працювати на дому за фахом та заробляти кошти для родини, проте не надала жодного доказу на підтвердження даного факту, як того вимагають положення ст.ст. 76-79 ЦПК України.

Отже, зазначені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, а тому не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення в оскаржуваній частині.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду в оскаржуваній частині.

Керуючись ст. ст.375,382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

________________________________________________

Повний текст постанови складено 30 червня 2022 року.