Ухвала

27 червня 2022 року

м. Київ

справа № 347/1259/18

провадження № 61-3664ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання правочину дійсним та звернення стягнення на спадкове майно в межах суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

13 квітня 2022 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на зазначене судове рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху у зв`язку з підстав пропуску строку на касаційне оскарження та у зв`язку з невідповідністю касаційної скарги вимогам пункту 5 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) щодо зазначення підстав касаційного оскарження, передбачених статтею 389 цього Кодексу.

В ухвалі про залишення касаційної скарги без руху суд зазначив, що заявниця звернулась із касаційною скаргою з пропуском строку на касаційне оскарження, проте не порушувала питання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Суд також зазначив, що у касаційній скарзі заявниця посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зазначає про недослідження зібраних у справі доказів та необґрунтоване відхилення клопотання. Проте, зазначаючи про недослідження зібраних доказів у справі, заявниця не обґрунтувала цю підставу касаційного оскарження, не конкретизувала яких саме доказів це стосується, а також як це вплинуло на повноту та об`єктивність розгляду справи, не зробила висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. Посилаючись на необґрунтоване відхилення клопотання про витребування та дослідження доказів, заявниця також не обґрунтувала цю підставу касаційного оскарження, не конкретизувала яких саме доказів та встановлення яких обставин це стосується.

Заявницю зобов`язано подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень із зазначенням підстав поновлення строку та доказів поважності причин його порушення та уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням конкретних підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-4 частини другої статті 389, пунктами 1-4 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Для усунення зазначених вище недоліків заявниці надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали, а також попереджено про наслідки невиконання ухвали.

Як випливає з матеріалів касаційного провадження копію ухвали Верховного Суду від 02 травня 2022 року надіслано заявниці на вказану в касаційній скарзі адресу засобами поштового зв`язку та вручено 24 травня 2022 року. Строк виконання ухвали сплив 03 червня 2022 року.

06 червня 2022 року на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху заявниця надіслала клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року.

Проте заявниця не виконала повністю вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, зокрема у визначений судом строк не подала уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Таким чином, ухвала Верховного Суду від 02 травня 2022 року про залишення касаційної скарги без руху не виконана, заявниця не усунула недоліків касаційної скарги, не подала уточненої касаційної скарги, а отже, скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, що перешкоджає суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Golder v. the United Kingdom» (Голдер проти Сполученого Королівства) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Тому касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає визнанню неподаною та поверненню заявниці.

Оскільки, касаційна скарга визнана неподаною та повертається заявниці, Верховний Суд не вирішує питання щодо поновлення строку на касаційне оскарження постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року вважати неподаною та повернути заявниці.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко