ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1372/21 Номер провадження 22-ц/814/1283/22Головуючий у 1-й інстанції Назарьова Л.В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О. І.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

За участю секретаря Владімірова Р.В.

розглянула в порядку спрощеного провадження, з п овідомленням учасників справи, в судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 січня 2022 року та додаткове рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 травня 2022 року, в складі судді Назарьової Л.В., дата виготовлення повних текстів судових рішень не зазначена, по справі за позовом Таргоній Вадима Миколайовича в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2020 року адвокат Таргоній В.М. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення 300000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю.

В обґрунтування позову зазначав, що 03.11.2017 року на 201 км пк 8 Південної залізниці, Полтавської дирекції залізничних перевезень, перегоні Ліщинівка-Кобеляки поїзд № 3421 (ВЛ82м № 49 ТЧ-3 Основа) під керуванням машиніста ОСОБА_3 скоїв наїзд на ОСОБА_4 , сина позивача, який від отриманих травм помер.

За даним фактом були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000771 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Постановою слідчого вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Внаслідок смерті сина, завданої джерелом підвищеної небезпеки, ОСОБА_2 зазнала моральної шкоди, яку і просила стягнути з відповідача.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 січня 2022 року позов Таргоній Вадима Миколайовича в інтересах ОСОБА_2 до акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 75000 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 1125 грн.

Часткове задоволення позову та стягнення 75000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина, обґрунтовано доведеністю правових підстав для її стягнення, а розмір визначено з посиланням на принципи розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, 01.02.2022 адвокат Таргоній В.М. в порядку п. 8 ч. 2 ст. 141 ЦПК України подав до суду заяву про стягнення витрат на правову допомогу, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 10000 грн. в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 травня 2022 року заяву задоволено частково.

Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд, з урахуванням складності справи, характеру правовідносин та реальності наданих адвокатських послуг, дійшов висновку про часткове задоволення зазначеної заяви та зменшив розмір з 10000 грн. до 8000 грн.

Не погодившись як з рішенням суду, так і додатковим рішенням, АТ «Українська залізниця» подала апеляційні скарги, в яких, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вказує, що суд першої інстанції невірно оцінив зібрані докази та не врахував, що по справі відсутні підстави для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки настання наслідків у вигляді загибелі потерпілого пов`язано з його умислом, що згідно ст. 1187 ч.5 ЦК України виключає відповідальність.

Також вважає, що додаткове рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, а в разі прийняття рішення про наявність підстав для розподілу судових витрат, просив зменшити витрати на правову допомогу до 1000 грн., виходячи з недотримання судом принципу співмірності складності справи розміру гонорару за надання правничої професійної допомоги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги на рішення суду, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення та про часткове задоволення апеляційної скарги на додаткове рішення суду з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер на залізничній колії внаслідок нещасного випадку поза виробництвом, при зіткненні з поїздом.

Смерть потерпілого настала на станції Кобеляки, що в с. Бутенки Кобеляцького району Полтавської області під коліями потягу ВЛ-82м-049, номер потягу 3421, який рухався в напрямку м. Кременчук, під керуванням машиніста ОСОБА_3 .

Відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000771.

Постановою ст. слідчого СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області від 02 лютого 2018 року кримінальне провадження закрито в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 276 КК України.

Внаслідок спричинення загибеллю сина значних моральних страждань, через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до АТ «Укрзалізниця» як володільця джерела підвищеної небезпеки на підставі ст.ст. 1167, 1172, 1187 ЦК України.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд встановив підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди внаслідок загибелі сина від дії джерела підвищеної небезпеки та визначив її розмір в 75000 грн., врахувавши при цьому, що відповідачем не доведемо в діях потерпілого умислу на суїцид, наявність якого виключала б відповідальність АТ «Українська залізниця».

При постановленні додаткового рішеннями в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн., суд виходив з доведеності та реальності понесених стороною позивача витрат, разом з тим, зважаючи на кількість витрачених адвокатом годин та складність самої справи, зменшив їх до 8000 грн.

Колегія суддів погоджуючись з рішенням суду, не може в повній мірі погодитися з додатковим рішенням суду, яке постановлене без урахування положень ст. 141 ч. 2 п. 3 ЦПК України.

Так, матеріалами справи доводиться, що позивач ОСОБА_2 є матір`ю загиблого ОСОБА_4 .

Сторонами не заперечується, що 03.11.2017 на 201 км пк 8 Південної залізниці, Полтавської дирекції залізничних перевезень, на перегоні Ліщинівка-Кобеляки трапився нещасний випадок внаслідок наїзду поїзду № 3421 під керуванням машиніста ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , при цьому останній, згідно висновку експерта № 102 від 24.11.2017 року на момент смерті знаходився в стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня.

З Протоколу № 5/со оперативної наради оперативної наради при начальнику виробничого підрозділу «Локомотивне депо Основа» від 06 листопада 2017 року вбачається, що в добу 03.11.2017 року поїзд № 3421 електровоз ВЛ 82м № 049 під управлінням локомотивної пригоди машиніста електровоза ОСОБА_3 , машиніста електровоза ОСОБА_6 слідуючи по перегону Ліщинівка -Кобеляки на 201 км пк 3 зі швидкістю 52 км/год побачили на колії сидячу сторонню особу, яка знаходилась зліва за напрямком руху, застосували сигнали великої гучності, стороння особа на них не реагувала. О 16 год. 35 хв застосоване екстрене гальмування з подачею піску під колісні пари. Наїзд попередити не вдалось. Електровоз знаходився у технічно справному стані.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

В розумінні ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Із зазначеного можливо зробити висновок, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Разом з цим частина 5 ст. 1187 ЦК України встановлює випадки звільнення особи від відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. До таких підстав відноситься завдання шкоди внаслідок - непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому, під наявністю такого умислу необхідно розуміти свідоме бажання потерпілого отримати шкоду завдяки джерелу підвищеної небезпеки.

В даному випадку, заперечуючи підстави для відповідальності за спричинену моральну шкоду, відповідач як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен був довести наявність в діях потерпілого власного умислу на настання таких негативних для його життя наслідків, тобто чітко усвідомленого бажання скоїти суїцид шляхом наїзду на нього потягу.

Враховуючи, що відповідачем ході розгляду справи не було доведено обставин, на які він посилався в обґрунтування своїх заперечень, суд дійшов висновку про доведеність позивачем факту спричинення їй моральної шкоди, відповідальність за відшкодування якої повинно нести товариство як володілець джерела підвищеної небезпеки.

Разом з цим, суд обґрунтовано взяв до уваги той факт, що сам потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня, грубо порушив Правила поведінки громадян на залізничному транспорті, у зв`язку з чим визначив розмір відшкодування за завдану позивачу моральну шкоду в 75000 грн.

При визначенні розміру такого відшкодування, судом дотримано принципу співмірності, справедливості і достатності та вказано, що внаслідок загибелі сина позивач отримала та продовжує отримувати значні душевні страждання, перебуває в стані розпачу, має незадовільний психоемоційний стан.

Вірно встановивши в цій частині обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність достатніх правових підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати позивачу як матері загиблого потерпілого шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять посилання на нові докази чи обставини, які б доводили його помилковість.

Так, відхиляються колегією суддів твердження про те, що по справі наявні обставини, які виключають підстави для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки настання наслідків у вигляді загибелі потерпілого пов`язано з його умислом, тобто бажанням скоїти суїцид.

Вказане твердження не доведено жодним доказом по справі, натомість має місце встановлення факту перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння середнього ступеню, що було враховано судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди.

Враховуючи, що відповідачем в ході розгляду справи не було спростовано дію цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано не застосував до спірних правовідносин положення ч.5 ст. 1187 ЦК України.

Одночасно, не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що позивачем не доведено спричинення їй моральної шкоди в розмірі, який вона визначила в своєму позові.

Відхиляючи доводи АТ «Українська залізниця» щодо відсутності доказів, які б підтверджували як характер, так і обсяг страждань позивача, необхідно зазначити, що самі положення ст.1167 ЦК України визначають правові підстави для такого відшкодування моральної шкоди, незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, оскільки сама по собі смерть близької людини спричиняє страждання та хвилювання членів її сім`ї, а вже на суд покладено обов`язок визначити їх розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Що стосується доводів апеляційної скарги на додаткове рішення, останні заслуговують на увагу виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До таких витрат належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тобто, чинне процесуальне законодавство визначає порядок вирішення розподілу судових витрат, а відтак і витрат на правничу професійну допомогу, в залежності від результатів розгляду справи.

В даному випадку, суд першої інстанції при розподілі судових витрат в частині їх відшкодування за правничу допомогу принципу пропорційності не дотримався, зменшив заявлені позивачем витрати на адвоката з інших підстав, не мотивуючи при цьому своє рішення посиланням на загальні положення, визначені ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено на 25% (75000 грн із заявлених 300000 грн.), то відповідно пропорційно до такого розміру задоволених вимог на користь позивача підлягають відшкодуванню і витрати на правову допомогу, що в даному випадку становить 2500 грн. із заявлених 10000 грн.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, натомість вважає за необхідне змінити додаткове рішення, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу з 8000 грн. до 2500 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п.п. 1, 2, 375, 376 ч.1 п.4, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 січня 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 січня 2022 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" на додаткове рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 травня 2022 року задовольнити частково.

Змінити додаткове рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 травня 2022 року, зменшивши стягнуті з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу з 8000 грн. до 2500 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 червня 2022 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.