КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: №22-ц/824/4130/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Київ

Справа № 753/18236/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Комаревцевої Л.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про захист прав споживачів фінансової послуги,

встановив:

08.09.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», в якому просить:

- визнати протиправною дію ПАТ «НАСК «Оранта» по залученню ОСОБА_2 , особи, яка не мала діючого кваліфікаційного свідоцтва судового експерта, до процедури технічного огляду транспортного засобу та складання протоколу (акту) огляду транспортного засобу від 14 серпня 2020 року. (Порушення п.4 р. V Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів, затвердженим наказом Мінюсту України від 03.03.2015 № 301/5);

- визнати протиправною дію ПАТ «НАСК «Оранта» по визначенню розміру страхового відшкодування без огляду пошкодженого транспортного засобу, особою яка не є судовим експертом. (Порушення п.5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції і Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 у редакції наказу від 24.07.2009 року №1335/5/1159);

- визнати протиправною дію ПАТ «НАСК «Оранта» по визначенню матеріального збитку і вартості транспортного засобу без виконання вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції і Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 у редакції наказу від 24.07.2009 року №1335/5/1159;

- визнати протиправною дію ПАТ «НАСК «Оранта» по визначенню розміру страхового відшкодування на підставі «калькуляції». (Порушення п.4.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції і Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 у редакції наказу від 24.07.2009 року №1335/5/1159);

- визнати протиправною дію ПАТ «НАСК «Оранта» по визначенню показника «відновлювальний ремонт транспортного засобу з урахуванням зносу», у порядку, не встановленому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції і Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 у редакції наказу від 24.07.2009 року №1335/5/1159;

- визнати протиправною дію ПАТ «НАСК «Оранта» по визначенню показника «дійсна вартість транспортного засобу» (вартість транспортного засобу до пошкодження), у порядку, не встановленому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції і Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 у редакції наказу від 24.07.2009 року №1335/5/1159;

- визнати порушенням прав споживача фінансової послуги, ОСОБА_1 , виконання Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» () розрахунку страхового відшкодування без дотримання вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції і Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 у редакції наказу від 24.07.2009 року №1335/5/1159.

В обґрунтування позовних вимог вказує про те, що відповідачем порушено Закон України «Про захист прав споживачів», а саме позивачу під час розгляду справи №756/1085/21 в Оболонському районному суді м. Києва стали відомі факти невиконання умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що суддя першої інстанції не виконав вимоги п.1-3 ч.4 ст.265 ЦПК України, поклавши в основу свого рішення лише доводи відповідача, при цьому в рішенні відсутня мотивована оцінка аргументів та докази позивача, викладені у позовні заяві. Суд неправильно визначив предмет позову, із змісту позовної заяви. Позивач не вимагав застосування відповідачем іншого, ніж, передбачений законодавством України порядку визначення розміру шкоди. Навпаки, позивач навів докази, які не були судом спростовані, про невиконання відповідачем порядку визначення розміру шкоди, встановленого законодавством України. Суд помилково не звернув уваги, що позивач - споживач фінансової послуги оскаржує конкретні дії відповідача - надавача фінансової послуги, які прямо не відповідають нормам законодавства Україна, а не розмір виплаченого страхового відшкодування.

Посилається на те, що правовідносини між позивачем та відповідачем, які виникли 14 грудня 2019 року на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісом № АО 6604817), є відносинами, що регулюються законодавством про захист прав споживачів. Позивач, укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, мав всі підстави вважати, що відповідач буде виконувати всі умови цієї фінансової послуги, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Поліс містить бланкетний припис, який зазначає, що умови внутрішнього договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вказує, що розмір страхового відшкодування залежить від того, чи є транспортний засіб пошкодженим чи знищеним і межа між цими двома показниками залежить від вартості відновлювального ремонту та вартості транспортного засобу до пошкодження. Отже, за умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик, відповідач, перед тим як визначити, чи транспортний засіб потерпілого є пошкодженим чи знищеним, зобов`язаний здійснити розрахунок показників, у порядку, встановленому законодавством, а саме: показник відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, показник відновлювального ремонту транспортного засобу без урахуванням зносу, показник вартості транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Наголошує, що в основу оскаржуваного рішення судом першої інстанції покладено неналежні, недопустимі та недостовірні докази, подані відповідачем. Документ, створений ТОВ «Гарант-Асістанс» під назвою «дослідження» від 03.12.2021 року, діючим законодавством України не передбачено при визначенні матеріального збитку чи вартості КТЗ. Крім того, фактично такий документ складений через два місяці після того, як була зроблена виплата страхового відшкодування та зроблений особою на ім`я ОСОБА_5 , яка не є судовим експертом, в порушення вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Суд першої інстанції не дослідив та не встановив факт того, чи є особа, яка склала протокол (акт) огляду транспортного засобу від 14 серпня 2020 року, на ім`я ОСОБА_2 судовим експертом або оцінювачем.

Крім того, суд першої інстанції помилково зробив висновки про дотримання відповідачем порядку визначення розміру страхового відшкодування, встановленого законодавством України. У відповідача було відсутнє право здійснювати виплату потерпілому без проведення експертизи, на підставі п.п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «НАСК «Оранта» - Негрич С.Ю. вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду залишити без змін.

В судове засідання позивач та представник відповідача не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали до апеляційного суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з полісом №АО/6604817 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ПАТ «НАСК Оранта» та ОСОБА_1 14 грудня 2019 року, страхова сума за шкоду, заподіяну майну за участю забезпеченого транспортного засобу «Hunday», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , складає 130 000 грн. ( а.с. 25).

Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року по справі №363/3715/20, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлено, що керуючи транспортним засобом марки «Hunday», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 перед виїздом не забезпечив технічний стан транспортного засобу, внаслідок чого відбулось розірвання шини та транспортний засіб винесло на смугу зустрічного руху, де сталось зіткнення з автомобілем «Toyota Prado», державний номер НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку (а.с. 62).

06 серпня 2020 року позивач звернувся до НАСК «Оранта» з повідомленням про ДТП за участю належного йому транспортного засобу «Hunday», державний номерний знак НОМЕР_1 та транспортного засобу «Toyota Prado», державний номерний знак НОМЕР_3 .

14 серпня 2020 експертом ОСОБА_2. складено акт огляду транспортного засобу «Toyota Prado», державний номерний знак НОМЕР_3 ( а.с. 28-30).

Згідно із посвідченням про підвищення кваліфікації оцінювача від 27.02.2019 МФ №2179- ПК, ОСОБА_2 підвищено кваліфікацію (а.с.74)

Відповідно до даних Реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції

України, діяльність ОСОБА_2 продовжено до 07.09.2023 (а.с. 41).

28 вересня 2020 начальником Управління врегулювання збитків НАСК «Оранта» ОСОБА_6 затверджено розрахунок страхового відшкодування, здійсненого ОСОБА_7 , згідно з яким сума страхового відшкодування склала 127 500 грн. ( а.с. 31).

Відповідно до страхового акту №ОЦВ-СП-20-32-31974/1 ПАТ НАСК «Оранта» сума страхового відшкодування склала 127 500 грн. ( а.с. 32).

Згідно із дослідженням №АА 5222МЕ-2, складеного 03.12.2020 ТОВ «Гарант- АСІСТАНС», матеріальний збиток, визначений на підставі протоколу огляду автомобіля, завданий власникові КТЗ «Toyota Prado», держномер НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 169 512 грн. 41 коп. ( а.с. 64-75).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до наданих позивачем доказів суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, заявлені позивачем вимоги щодо застосування відповідачем іншого, ніж, передбачений законодавством України порядку визначення розміру шкоди та порушення умов договору страхування, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» - не обґрунтовані.

Суд вважав, що згідно з доданими до відзиву доказами відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування на підставі заяви, страхового акту та без зволікань, тому відсутні підстави для визнання протиправними дій ПАТ НАСК «Оранта», оскільки дії відповідача та експерта узгоджуються із нормами ст.ст. 979-993 Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність».

Проте з такими висновками суду у повному обсязі погодитись неможливо, оскільки вони зроблені за неповного з`ясування обставин справи, без дотримання норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 просив:

- визнати протиправною дію ПАТ «НАСК «Оранта» по залученню ОСОБА_2 , особи, яка не мала діючого кваліфікаційного свідоцтва судового експерта, до процедури технічного огляду транспортного засобу та складання протоколу (акту) огляду транспортного засобу від 14 серпня 2020 року;

- визнати протиправною дію ПАТ «НАСК «Оранта» по визначенню розміру страхового відшкодування без огляду пошкодженого транспортного засобу, особою яка не є судовим експертом;

- визнати протиправною дію ПАТ «НАСК «Оранта» по визначенню матеріального збитку і вартості транспортного засобу без виконання вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції і Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 у редакції наказу від 24.07.2009 року №1335/5/1159;

- визнати протиправною дію ПАТ «НАСК «Оранта» по визначенню розміру страхового відшкодування на підставі «калькуляції»;

- визнати протиправною дію ПАТ «НАСК «Оранта» по визначенню показника «відновлювальний ремонт транспортного засобу з урахуванням зносу», у порядку, не встановленому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції і Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 у редакції наказу від 24.07.2009 року №1335/5/1159;

- визнати протиправною дію ПАТ «НАСК «Оранта» по визначенню показника «дійсна вартість транспортного засобу» (вартість транспортного засобу до пошкодження), у порядку, не встановленому Методикою ;

- визнати порушенням прав споживача фінансової послуги, ОСОБА_1 , виконання Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерне страхова компанія «ОРАНТА» розрахунку страхового відшкодування без дотримання вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року та вказаної Методики.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати зазначені дії відповідача протиправними у зв`язку з тим, що не погоджується із порядком та процедурою визначення відповідачем ПАТ НАСК «Оранта» суми страхового відшкодування на покриття матеріального збитку, який завдано потерпілому ОСОБА_8 , внаслідок пошкодження автомобіля «Toyota Prado», держномер НОМЕР_3 в ДТП, за участю забезпеченого транспортного засобу «Hunday», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 , що належить позивачу та під його керуванням.

Вважає дії відповідача по визначенню розміру страхового відшкодування незаконними, оскільки:

- розрахунок страхового відшкодування від 28 вересня 2020 року та страховий акт від 29 вересня 2020 року складено особою, у якої відсутня підтверджена відповідна кваліфікація експерта, аварійного комісара або оцінювача;

- при визначенні розміру відшкодування відповідач вигадав свій власний метод розрахунку збитку - «калькуляція», чим порушив умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів;

- відповідач доручив проведення технічного огляду транспортного засобу особі, яка не мала повноважень судового експерта;

- відповідач не виконав вимоги законодавства щодо оформлення результатів визначення оцінки майна; відповідач порушив встановлений законодавством порядок визначення показників «відновлювальний ремонт транспортного засобу з урахуванням зносу» та «дійсна вартість транспортного засобу»;

- у відповідача було відсутнє право здійснювати виплату потерпілому без проведення експертизи, на підставі ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалюючи оскаржуване рішення та надаючи оцінку діям відповідача ПАТ НАСК «Оранта» щодо визначення розміру матеріального збитку і вартості транспортного засобу «Toyota Prado», держномер НОМЕР_3 , суд першої інстанції не з`ясував, яке право позивача ОСОБА_1 порушене діями відповідача, в який спосіб підлягає захисту таке порушене право, чи є спосіб захисту ефективним у даних правовідносинах.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року по справі №363/3715/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлено, що керуючи транспортним засобом марки «Hunday», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 перед виїздом не забезпечив технічний стан транспортного засобу, внаслідок чого відбулось розірвання шини та транспортний засіб винесло на смугу зустрічного руху, де сталось зіткнення з автомобілем «Toyota Prado», державний номер НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку (а.с. 62).

14 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та ПАТ НАСК «Оранта» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АО 6604817, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу марки «Hunday», д.н. НОМЕР_1 , згідно якого страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000 грн., франшиза становить 2500 грн., зі строком дії до 19.12.2020 року включно (а.с.25).

06 серпня 2020 року власник автомобіля «Toyota Prado», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 звернувся до ПАТ НАСК «Оранта» з повідомленням про ДТП, яка мала місце 03.08.2020 року за участі автомобілів «Хюндай» та «Тойота» (а.с.26).

Відповідно до заяви про страхове відшкодування, 06.08.2020 року власник автомобіля «Toyota Prado», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 звернувся з вимогою виплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу «Toyota Prado», державний номерний знак НОМЕР_2 , з вини ОСОБА_1 , водія транспортного засобу «Hunday», номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до калькуляції, складеної відповідно до вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів», спеціалістом (або уповноваженою особою) страховика, з способом, розміром визначення страхового відшкодування згоден (а.с.27).

14.08.2020 року був здійснений огляд пошкодженого майна, а саме транспортного засобу «Toyota Prado», державний номерний знак НОМЕР_2 та складено представником ПАТ НАСК «Оранта» ОСОБА_2. протокол (акт) огляду транспортного засобу та додаток до нього (а.с. 28-30).

Відповідно до ремонтної калькуляції № НОМЕР_2 від 25.08.2020 вартість ремонту транспортного засобу «Toyota Prado», держномер НОМЕР_2 становить 420 994, 85 грн. (а.с.33-36).

Як вбачається зі страхового акту №ОЦВ-СП-20-32-31974/1 від 29.09.2020 та розрахунку суми страхового відшкодування від 28.09.2020 року, сума страхового відшкодування до виплати ОСОБА_8 становить 127 500 грн. (а.с. 8, 24).

Крім того, 03 грудня 2020 року спеціалістами ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» було визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Toyota Prado», держномер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, який складає 169 512,41 грн., про що складено дослідження № АА 5222 МЕ-2 від 03.12.2020 (а.с.64-66).

Як вбачається з відзиву представника ПАТ «НАСК «Оранта», 29 червня 2021 року Оболонським районним судом м. Києва було ухвалено рішення по справі № 756/1085/21, яким задоволено позовні вимоги ПАТ НАСК «Оранта» до ОСОБА_1 про стягнення виплати страхового відшкодування в розмірі 127 500 грн. Підставою даного позову, як зазначає представник страхової компанії, була регресна вимога страховика, оскільки дорожньо-транспортна пригода, що сталася з вини ОСОБА_1 , визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Крім того, Вишгородським районним судом Київської області розглядається справа № 363/513/21 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, станом на час ухвалення оскаржуваного рішення у даній справі - 13 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 було оскаржене в апеляційному порядку рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року у справі № 756/1085/21 про стягнення з нього на користь ПАТ НАСК «Оранта» суми страхового відшкодування у розмірі 127 500 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 вересня 2021 року було відкрите апеляційне провадження, а ухвалою від 04 жовтня 2021 року - призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Крім того, відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09 березня 2021 року було відкрито провадження у справі № 363/513/21 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається зі змісту ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 04 лютого 2021 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_8 про забезпечення позову, суму заподіяних збитків оцінено позивачем у розмірі 623 705 грн. 77 коп.

На даний період часу вказана справа не розглянута, ухвалою суду від 08 лютого 2022 року прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що не погоджуючись із діями відповідача ПАТ НАСК «Оранта» щодо складання протоколу огляду транспортного засобу, належного потерпілому ОСОБА_8 , порядку та процедури визначення відповідачем розміру матеріального збитку, завданого потерпілому ОСОБА_8 , внаслідок пошкодження його автомобіля в ДТП, винним у якій визнано ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в інших вищеназваних справах.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі .

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Виходячи зі змісту ст. 16 ЦК України, закон не передбачає такого способу захисту як визнання протиправними дій особи, з якою у позивача існують відносини за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. А застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

Визначаючи належність обраного позивачем способу захисту, слід оцінювати його ефективність для захисту того права чи інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду. Вимога про захист цивільного права або інтересу має відповідати змісту цього права чи інтересу, характеру його порушення, оспорювання або невизнання і повинна забезпечувати поновлення права чи інтересу, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати отримання відповідного відшкодування (пункти 69 та 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20) зроблено висновок, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи).

Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду».

Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту неможливо визнати належним та ефективним, такий спосіб сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права, оскільки вирішення судом позовних вимог щодо правомірності дій ПАТ НАСК «Оранта» про визначення розміру страхового відшкодування не призводить до захисту прав позивача та підлягає з`ясуванню в межах розгляду цивільних справ щодо відшкодування шкоди, а не як окрема позовна вимога.

Отже, судом першої інстанції не було враховано, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту; що обставини щодо визначення розміру матеріального збитку та розміру страхового відшкодування можуть складати сутність заперечень відповідача проти позову про відшкодування шкоди. З матеріалів справи вбачається, що даний позов спрямований на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування у вказаних цивільних справах.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи, при цьому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є правильним, а тому оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови. В іншій частині ( висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог) оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року - змінити, викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 червня 2022 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.