Єдиний унікальний номер справи № 484/2796/21
Провадження № 22-ц/812/269/22
Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 червня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегія суддів судової палати в цивільних справах суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Локтіонової О.В. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Калашник А.О.,

за участі:

представника Миколаївської обласної прокуратури Добрікової І.В.,

представника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області Білецької О.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, яке ухвалене 01 грудня 2021 року, у приміщенні того ж суду, під головуванням судді Закревського В.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держава Україна в особі: Державної казначейської служби України, Прокуратури Миколаївської області, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності,

в с т а н о в и л а:

20 липня 2021 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Маняк І.Л. пред`явила до Держави Україна, в особі: Державної казначейської служби України, Прокуратури Миколаївської області, Головного управління Національної поліції в Миколаївській областівищезазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

02 жовтня 2017 року їй було вручено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, матеріали кримінального провадження якого було внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 11 січня 2017 року. Зміна обвинувачення на ч. 2 ст. 367 КК України погоджена керівником Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області лише 12 листопада 2019 року.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 січня 2020 року, який залишено без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року, її визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано, за відсутності в її діянні складу кримінального правопорушення.

Вирок суду набрав законної сили 13 квітня 2021 року.

Посилаючись на те, що внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності органами досудового розслідування та прокуратури, їй спричинена моральна шкода, яка виражається в тому, що вона перебувала під слідством і судом з 02 жовтня 2017 року по 13 квітня 2021 року, тобто 3 роки і 6 місяців або разом 42 місяці та була позбавлена можливості продовжувати активне суспільне життя, зазнавала душевних хвилювань та переживань, має право на відшкодування моральної шкоди, просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на її користь на відшкодування моральної (немайнової) шкоди 252 000 гривень та матеріальної шкоди в розмірі 53 164 гривень 40 копійок завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, а також судові витрати в розмірі 5 000 гривень.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 грудня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 252 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, 53 164 гривні 40 копійок у відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 гривень у відшкодування судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення та відмовити в позовних вимогах в повному обсязі.

Головне управляння національної поліції в Миколаївській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримують її доводи та просили її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити ОСОБА_1 в задоволені позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів Миколаївського апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що характер і обсяг страждань, яких зазнала позивач, тяжкість вимушених змін у її життєвих і суспільних стосунках, час та зусилля, що були потрібні для відновлення попереднього стану, тривалий термін досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи щодо позивача, а саме 42 місяці, та зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості, а тому сама ця довготривала життєва ситуація об`єктивно свідчить про глибокі душевні страждання позивача, а тому суд прийшов до висновку про те, що внаслідок завдання позивачу моральної шкоди у зв`язку з безпідставним перебуванням під слідством та судом на її користь підлягали стягненню відшкодування моральної шкоди у розмірі 252 000 гривень та матеріальної у розмірі 53 164 гривні 40 копійок та 5000 гривень відшкодування судових витрат, саме такий розмір є виправданим у цій ситуації.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду, у повній мірі погоджується з виписаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними та належним чином вмотивованими.

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції;

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Оскаржуване рішення у повній мірі відповідає виписаному.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судами, 02 жовтня 2017 року ОСОБА_1 було вручено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, матеріали кримінального провадження якого було внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 11 січня 2017 року.

12 листопада 2019 року керівником Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області погоджена зміна обвинувачення на ч. 2 ст. 367 КК України.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 січня 2020 року, який залишено без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року, її визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Вирок суду набрав законної сили 13 квітня 2021 року (а.с. 14-25, 27-36).

За такого, можна зробити висновок, що вона перебувала під слідством і судом з 02 жовтня 2017 року по 13 квітня 2021 року, тобто 3 роки і 6 місяців або разом 42 місяці.

Оскільки ОСОБА_1 перебувала під слідством і судом 42 місяці, вона була позбавлена можливості продовжувати активне суспільне життя, зазнавала душевних хвилювань, переживань та має право на відшкодування моральної шкоди.

Відповідачі заперечували пред`явлені позовні вимоги та просили у позові відмовити, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів завдання їй моральної шкоди незаконними діями (бездіяльності) працівників правоохоронних органів, понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких є недоведеним і неогрунтованим.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 15, 16 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України.

За частиною 3 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 6 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові, відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Щодо вирішення позовної вимоги про відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди треба зазначити наступне.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Статтею 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону).

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Так, статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди.

Відповідно до вищезазначених норм закону, позивач має право на відшкодування спричиненої їй незаконним притягненням до кримінальної відповідальності моральної шкоди.

Вищевказане у повній мірі узгоджується з правовими позиціями викладеними в постановах Верховного Суду у справі за № 6-2203цс15 від 2 грудня 2015 року, №214/8526/15-ц від 26 червня 2018 року, №704/696/16 від 25 квітня 2019 року, №757/53996/17 від 18 жовтня 2019 року.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на час розгляду справи, установлено з 01 січня 2021 року мінімальну заробітну плату встановлено на рівні 6 000 гривень, а тому, виходячи з наведених норм, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо стягнення гарантованого мінімуму відшкодування моральної шкоди, яка становить 252 000 гривень (6000,00 грн. х 42 місяці=252 000 гривень).

За такого, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_1 знаходилася під слідством та судом з 02 жовтня 2017 року по 13 квітня 2021 року, тобто 3 роки і 6 місяців або разом 42 місяці, вона має право на відшкодування моральної шкоди саме в такому розмірі.

Оскільки суд першої інстанції дійшов таких же висновків, правильно визначивши період перебування ОСОБА_1 під слідством, внаслідок чого стягнув відшкодування моральної шкоди у вірному розмірі, а тому рішення в цій частині є вірним, законним та обґрунтованим.

В апеляційній скарзі, Державна казначейська служба України зазначає, щостягнення матеріальної шкоди на користь ОСОБА_1 у виді витрат на проведення експертизи та витрат на професійну правничу допомогу як у кримінальному провадженні, так і під час подання позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, є недоведеним та неправомірними, оскільки таке відшкодування повинно було пред`являтися в рамках кримінального провадження.

За змістом частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами частин другої-четвертої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Матеріалів справи підтверджено, що 08 вересня 2017 року, під час перебування під слідством і судом, між позивачем та адвокатом Маняком І.Л. був укладений договір на надання правової допомоги в кримінальному провадженні без номеру, за яким вартість послуг адвоката було визначено в розмірі 50 000 гривень.

Крім того, позивачем надано докази на підтвердження понесення нею витрат на отримання правової допомоги у кримінальному провадженні згідно з договором від 08 вересня 2017 року, а саме надано акт виконаних робіт від 14 квітня 2021 року, квитанція №175 від 11 жовтня 2017 року за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 3 164 гривні 40 копійок (а.с. 62, 62).

Оскільки вказані витрати не були стягнуті в рамках кримінального провадження, ОСОБА_1 має право на таке відшкодування у вказаній цивільній справі.

Крім того, на підтвердження понесення витрат на отримання правової згідно з договором від 12 липня 2021 року, в якому сторони домовилися, що вартість послуг адвоката становитиме сталу суму у розмірі 5 000 гривень, позивачем було надано акт виконаних робіт від 20 липня 2021 року, ордер серії МК №36939 від 12.07.2021 року.

Отже, судові витрати у виді вартості наданих послуг у загальній сумі 5 000 гривень, які сплачено позивачем, підтверджуються матеріалами справи (а.с.65, 115,116).

Суд визнає розмір таких судових витрат співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони, і тому вони підлягають стягненню на користь позивачки.

Інші доводи викладені апеляційній скарзі, щодо фактичних обставин справи були предметом оцінки у суді першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, у значній мірі зводяться до переоцінки доказів.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду і інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 грудня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: П.П.Лисенко

Судді: О.В. Локтіонова

Т.В. Серебрякова

________________________________________________________

Повний текст постанови складено 29 червня 2022 року.