Номер провадження 2/754/175/22
РІШЕННЯ

Іменем України

21 червня 2022 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Зотько Т.А.,

за участі секретарів судового засідання Микитюк А.В., Зануди І.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Представник органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вимоги позову обґрунтовані тим, що 03.09.2008 року дитину на підставі акту органу внутрішніх справ було доставлено до Київської міської дитячої лікарні №2, а з 24.09.2018 передано до Київського міського будинку дитини «Берізка», де він перебуває і по теперішній час.Мати дитини - ОСОБА_4 відбуває покарання, призначене згідно вироку Деснянського районного суду м.Києва. 16.11.2018 до Служби звернувся відповідач з заявою про визнання батьківства відносно малолітнього ОСОБА_3 , було внесено відповідні зміни до актового запису про народження малолітнього. Разом з тим, з посиланням на стан здоров`я, відповідач у справі ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а відтак вони вимушені звертатись до суду з вказаним позовом.

Відповідно до розпорядження від 05.11.2021 року у зв`язку з прийняттям 19 жовтня 2021 року Вищою радою правосуддя рішення № 2087/0/15-21 про звільнення судді Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_5 , на виконання рішення Зборів суддів Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року та відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначено повторний автоматизований розподіл справи №754/17353/20 за позовом Органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05.11.2021 року вище зазначена цивільна справа передана судді Зотько Т.А..

Ухвалою суду від 05.11.2021 справу було прийнято до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві..

Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнав, категорично заперечував, що задоволення позову судом. Зазначив суду, що дійсно він деякий час хворів та не міг перебуваючи у лікарні забрати сина. Наразі він телефонує постійно, цікавиться життям сина, відвідує його, привозить смаколики та іграшки. Він звертався до працівників служби, однак на його звернення було повідомлено, що оскільки він офіційно не працює, то дитину йому не віддадуть.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а/з 2248).

Матері дитини призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, що підтверджується копією вироку Деснянського районного суджу м.Києва від 25.07.2019.

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, до актового запису №2248 від 20.10.2016 про народження ОСОБА_3 на підставі спільної зави батьків про визнання батьківства №308 від 26.10.2018 було внесено зміни та зазначено батьком ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з вимогами ст. 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

З викладеного в позовній заяві вбачається, що відповідач у справі ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Згідно відповіді Головного лікаря КМБД «Берізка» від 19.02.2019 ОСОБА_3 відвідує батько - ОСОБА_2 : 03.01.2019, 07.01.2019, 10.01.2019, 17.01.2019, 23.01.2019, 31.01.2019, 16.02.2019 - цікавиться станом здоров`я дитини.

Як зазначили суду представник позивача та відповідач, на час перебування справи в суді, та з моменту введення воєнного стану з 24.02.2022 і проведеної евакуації дитячого будинку, відповідач телефонує до місця перебування малолітньої дитини, цікавиться його станом здоров`я та одноразово відвідував дитину.

Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно з Висновком № 102/02/38-145 від 11.01.2021 про доцільність батьківських прав, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація дійшла висновку, що батько свідомо нехтує своїми обов`язками, не цікавиться життям та здоров`ям сина, не утримує матеріально. Враховуючи інтереси дитини, керуючись ст.164 СК України, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Так, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України, відповідно до положень якої мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною ; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року роз`яснює, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, а ін.), що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи зокрема ставлення батьків до дітей.

Пункт 16 зазначеної Постанови роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Пункт 17 зазначеної Постанови роз`яснює, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

Згідно частини 4 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсний обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 СК України).

При цьому, суд може не погодитись із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 статті 19 СК України).

Статтею 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа , в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, по досягненню чотирнадцяти років.

У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один з батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

Нормою статті 150 СК України, статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлений обов`язки батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , телефонує, наразі по можливості навідує малолітнього сина, цікавиться станом здоров`я дитини, а також бажає надалі піклуватись про дитину.

Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько дитини можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, щодо виховання та утримання дитини на час звернення позивача з вказаним позовом до суду, відбувалось з поважних причин, а саме за станом здоров`я відповідача, який наразі бажає забрати сина та опікуватись ним, займатись вихованням та матеріальним забезпеченням дитини, а відтак суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 76-79, 81, 82, 95, 263, 354 ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 164, 165, 166, СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», -

В И Р І Ш И В:

Позов Органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 27.06.2022.

Суддя: