Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/137/22

Провадження №2/377/141/22

29 червня 2022 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Малишенко Т.О., за участі секретаря судового засідання Маряхіної І.В., сторони не з`явились розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» - про визнання наказу про відсторонення від роботи незаконним та його скасування, обчислення та виплати заробітної плати,

У С Т А Н О В И В:

22 лютого 2022 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст.ст.19,32,43,ч.1 ст.58,64 Конституції України, ст.ст.2-1, ч.3 ст.32, ч.11 ст.60-2, 46, КЗпП України, просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ ДЕРЖАВНОГО СПЕЦІАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЧОРНОБИЛЬСЬКА АЕС» () № 265-к від 10.12.2021 року про відсторонення ОСОБА_2 від роботи;

- зобов`язати ДЕРЖАВНЕ СПЕЦІАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЧОРНОБИЛЬСЬКА АЕС» () здійснити обчислення, нарахування та виплату ОСОБА_3 середнью заробітну плату у випадку вимушеного прогулу в період відсторонення від роботи, тобто з 10 грудня 2021 року до 24 грудня 2021 року;

-зобов`язати ДЕРЖАВНЕ СПЕЦІАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЧОРНОБИЛЬСЬКА АЕС» () здійснити обчислення, нарахування та виплату ОСОБА_3 оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання, тобто з 27 січня 2022 року до 31 січня 2021 року.;

- зобов`язати ДЕРЖАВНЕ СПЕЦІАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЧОРНОБИЛЬСЬКА АЕС» () подати заяву-розрахунок до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення за своїм місцезнаходженням для надання матеріального забезпечення ОСОБА_3 у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності внаслідок захворювання за рахунок коштів Фонду соціального страхування України за кількість днів з 01 лютого 2022 року до 10 лютого 2022 року;

- Рішення суду в частині зобов`язання ДЕРЖАВНОГО СПЕЦІАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЧОРНОБИЛЬСЬКА АЕС» () щодо обчислення, нарахування та виплати середньої заробітної плати у випадку вимушеного прогулу ОСОБА_3 в період з дати відсторонення від роботи, тобто з 10 грудня 2021 року до 24 грудня 2021 року, здійснення обчислення, нарахування та виплату ОСОБА_3 оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання, тобто з 27 січня 2022 року до 31 січня 2021 року, подання заяви-розрахунку до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення за своїм місцезнаходженням для надання матеріального забезпечення ОСОБА_3 у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності внаслідок захворювання за рахунок коштів Фонду соціального страхування України за кількість днів з 01 лютого 2022 року до 10 лютого 2022 року допустити до негайного виконання;

- стягнути з ДЕРЖАВНОГО СПЕЦІАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЧОРНОБИЛЬСЬКА АЕС» (код )на користь ОСОБА_4 судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу адвоката в сумі 6000 (шість тисяч) гривень;

- стягнути з ДЕРЖАВНОГО СПЕЦІАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЧОРНОБИЛЬСЬКА АЕС» (код СДРПОУ 14310862)на користь держави судовий збір в сумі 992,40 гривень.

Позов обґрунтовується тим, що позивач працює на ДЕРЖАВНОМУ СПЕЦІАЛІЗОВАНОМУ ПІДПРИЄМСТВІ «ЧОРНОБИЛЬСЬКА АЕС» на посаді провідного інженера з радіаційної безпеки (НБК ОУ). 29.11.2021 року йому було повідомлено про те, що з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, щеплення проти СОVID -19 є обов`язковим для працівників ДСП ЧАЕС відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 року № 2393 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним» (повідомлення №647 від 26.11.2021 року Додаток до наказу № 1455 від 19.11.2021 року). На підставі наказу ДСП «ЧАЕС» від 19.11.2021 № 1455 «Про вжиття заходів щодо обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 та відсторонення від роботи» робітника просили у термін до 07.12.2021 року надати документ який підтверджує отримання щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, - довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ України від 16.09.2011 №595. У випадку ненадання одного із зазначених документів, позивача з наступного дня після отримання цього повідомлення, але не раніше 09.12.2021 року буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на період до усунення причин, що зумовили відсторонення на підставі ст.46 КЗпП України та ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Також було проінформовано, що період відсторонення від роботи без збереження заробітної плати не увійде до трудового стажу. На цьому повідомлені окрім підпису про отримання, позивач вказав про те, що вважає наказ ДСП «ЧАЕС» від 19.11.2021 № 1455 «Про вжиття заходів щодо обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 та відсторонення від роботи» незаконним та таким, що порушує його право на таємницю про стан його здоров`я. Згоду на збір, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації щодо себе не надає. У додатку № 1 виклав нормативно-правове обґрунтування своєї позиції. На думку позивача, відповідно до посадової інструкції генерального директора та начальника цеху радіаційної безпеки ДСП «ЧАЕС» в них немає повноважень вимагати у нього, а відповідно до посадової інструкції провідного інженера з радіаційної безпеки у нього немає обов`язку надавати запитувану медичну інформацію відносно себе, також жодним нормативно-правовим актом не визначено порядку надання такої інформації, тому він не надав такої інформації.

З 10 грудня 2021 року наказом №265-к від 06.12.2021 позивача було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на період до проведення щеплення проти COVID-19 або до надання довідки закладу охорони здоров`я про наявність абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень. Підставою для відсторонення вказується, наказ ДСП ЧАЕС від 19.11.2021 №1455, повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та відсторонення від роботи № 647 від 26.11.2021. Наказ був підписаний т.в.о генерального директора Сейда В.О., начальником цеху Яковенко Л.В.

З 27 січня 2022 року до 10 лютого 2022 року позивач перебував на лікарняному, але йому не було нараховано матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. ДСП ЧАЕС не виплатило йому за перші 5 (п`ять) днів перебування на лікарняному та Фонд соціального страхування не зробив відповідні виплати за кожний наступний день перебування його на лікарняному через те, що ДСП ЧАЕС не зробило відповідної заяви - розрахунку відповідно до Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №12. Порядок оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за захунок коштів роботодавця, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015р. №440 та Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001р. №1266 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015р. №439) жодних змін, або виключень щодо відсторонених працівників не містить.

Наказом №18-к від 10 лютого 2022 року, вважається що він приступив до роботи з 11 лютого 2022 року після відсторонення без збереження заробітної плати на період до проведення щеплення проти COVID-19 або до надання довідки закладу охорони здоров`я про наявність абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, на попередній посаді з посадовим окладом 21953.00 грн, ШУП 4% (оплата згідно з наказом від 12.11.2021 №1425), робоче місце у зоні відчуження. Пунктом 2 цього наказу визнано таким, що втратив чинність з 11.02.2022 наказ від 06.12.2021 № 265-к «Про відсторонення від роботи» на підставі його заяви з візою начальника цеху, копії висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Наказ про відсторонення мотивований положеннями Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а саме ч.2 ст.12: «Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я відповідно до положення, яке затверджено Кабінетом Міністрів України від 25 березня 2015р. №267 є Міністерство охорони здоров`я України.

Наказом МОЗ України від 01.11.2021 року №2393 Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням доповнено Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Однак, згідно з п.4 цей наказ набирає чинності через один місяць з дня його офіційного опублікування. Наказ було офіційно опубліковано в Офіційному віснику України 09.11.2021 року №85, ст. 5456. Також Наказ МОЗ України від 16.09.2011 №595 Про порядок проведення профілактичних щеплень в Україні та контроль якості й обігу медичних імунобіологічних препаратів (Календар профілактичних щеплень в Україні) не містить в переліку хворобу COVID-19.

Також позивач не погоджується із наказом, що оскаржується, а саме з тим, що його відсторонено від роботи «у зв`язку з ухиленням або відмовою від проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, оскільки жодних того доказів у директора ДСП «ЧАЕС» немає і не може бути. Для того, щоб довести факт ухилення або відмови від проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, для початку Наказ МОЗ України від 01.11.2021 року №2393 мав набрати чинності, після того директор ДСП «ЧАЕС» мав би отримати відомості про те, що ним не зроблено щеплення або, як було зазначено в повідомленні від 26.11.2021 №647, пересвідчитись про відсутність або наявність абсолютних протипоказань. Обов`язку подавати такі документи у позивача та повноважень вимагати у директора немає.

Міністерство охорони здоров`я України затвердило форму довідки, яку лікарі видаватимуть пацієнтам, що мають тимчасові або постійні протипоказання до вакцинації проти COVID-19. Відповідну форму №028-1/о «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та інструкцію щодо її заповнення було затверджено наказом МОЗ №2394 від 2 листопада 2021 року. Форма №028-1/о заповнюється на підставі медичних записів про стан здоров`я пацієнта з урахуванням критеріїв, які визначаються відповідно до Інструкцій до застосування вакцин, рішень НТГЕІ та «Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року №595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за №1159/19897 (у редакції наказу МОЗ від 11 жовтня 2019 року № 070).

Крім того, відповідно до частини 3 статті 32 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.Через зміни в організації виробництва і праці та зміною істотних умов праці в зв`язку із набранням чинності Наказу МОЗ України від 01.11.2021 року №2393 та п.46-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 директор ДСП «ЧАЕС» мав повідомити про можливе відсторонення не пізніше ніж за два місяці, чим забезпечити позивача часом на реалізацію права на працю.

Ухвалою судді від 24 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 24.03.2022 року.

24 березня 2022 року справу було знято з розглядучерез бойові дії на територіях Київської та Чернігівської областях. Розгляд справи перепризначено на 29.06.2022 року.

31 травня 2022 року від відповідача - ДСП «ЧАЕС» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач в особі представника Сергія Бічко позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позову. Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що відповідно до наказу МОЗ №2393 від 01.11.2021 року, затвердженого в Міністерстві юстиції України 08 листопада 2021 року за № 1452/37074, були внесені зміни до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року за №2153, зареєстрованого в МЮУ 07 жовтня 2021 року за №1306/36928, а саме зазначений Перелік доповнений новими пунктами 4-6 такого змісту: «4. Підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 5.Установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6.Підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04 березня 2015 року №83». Відповідно до підпункту 1 пункту 11 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до органів юстиції та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12 квітня 2005 року № 34/5, державна реєстрація нормативно-правового акта здійснюється, якщо нормативно-правовий акт відповідає Конституції та законодавству України. Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи, на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної та тендерно-правової експертиз з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, (п.4 Положення про державну реєстрацію нормативно- правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28.12.1992 №731). Наказ МОЗ України від 04.10.2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19» є чинними, оскільки судове рішення про їх протиправність та нечинність не ухвалювалось.

Пунктом 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08.11.2021 року на керівників державних органів, керівників підприємств, установ та організацій покладено обов`язки забезпечити: 1.Контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком №2153; 2.Відсторонення від роботи працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком №2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, згідно з статтею 46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ч.З ст.5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, що виданий закладом охорони здоров`я; 3.Взяти до відома, що на час відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням ч.1 ст.94 КЗпП України, ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» та ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу»; Відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Згідно із п.1.1 Статуту ДСП «Чорнобильська АЕС», затвердженого наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 07.07.2020 №146-20, цілісний майновий комплекс ДСП ЧАЕС заснований на державній власності та належить до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження Уповноважений орган управління. Відповідно до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04 березня 2015 року № 83, ДСП ЧАЕС віднесено до підприємств, що мають стратегічне значення у сфері паливно-енергетичного комплексу країни. Таким чином, ДСП ЧАЕС по двом критеріям, наведеним в п.п.4,6 «Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», віднесено до підприємств, працівники, яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. На виконання доручення т.в.о.голови Державного агентства України з управління зоною відчуження від 18.11.2021 № Д-54-21, керуючись статтею 46 КЗпП України, відповідно до статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», пункту 41-6 ПКМУ №1236 від 09.12.2020 та наказу МОЗ №2393 від 01.11.2021, ДСП ЧАЕС було видано наказ № 455 від 19.11.2021, яким встановлено обов`язок керівників структурних підрозділів довести під підпис до відома підлеглого персоналу зміст цього наказу та наказу МОЗ № 2393 від 01.11.2021 щодо обов`язковості профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та відсторонення від роботи працівників, які не отримали таке щеплення, без збереження заробітної плати, на період до усунення причин, що зумовили відсторонення.

29 листопада 2021 року позивачу було вручене повідомлення №647 від 26.11.2021, про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та відсторонення від роботи, у якому зазначено, що у випадку ненадання до 07.12.2021 документу, який підтверджує отримання щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 або довідки закладу охорони здоров`я про наявність абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, він з наступного дня після отримання цього повідомлення, але не раніше 09.12.2021 буде відсторонений від роботи без збереження заробітної плати на період до усунення причини, що зумовили відсторонення. Зазначене повідомлення позивач отримав особисто 29.11.2021 року під підпис. Враховуючи, що у вказаний термін, позивачем зазначені документи адміністрації ДПС ЧАЕС надані не були, то наказом №265-к від 06.12.2021, ОСОБА_5 з 10.12.2021 був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати, на період до проведення щеплення проти COVID-19, або надання довідки закладу охорони здоров`я про наявність абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень. Враховуючи, що позивач є працівником державного підприємства, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади та має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, і не пройшов обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, не має протипоказань до вакцинації, то, виходячи із положень статті 46 КЗпП України, статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», пункту 46-1 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020, наказу МОЗ № 2393 від 01.11.2021, керівник відповідача зобов`язаний був відсторонити позивача від роботи. Твердження позивача провиключну компетенцію головного державного санітарного лікаря України, головного державного санітарного лікаря Автономної республіки Крим, головних санітарних лікарів областей, міст Києва та Севастополя ухвалювати рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень на відповідних територіях необхідно зазначити наступне, відповідно до частини 3 статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб у разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Частиною 4 цієї статті передбачено, що рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України. Проте, враховуючи, що вказані норми Закону передбачають випадки необхідності прийняття рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показниками на відповідних територіях та об`єктах, а не на всій території України, то вказанінорми Закону не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.Міністерством охорони здоров`я України було затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, а Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 20.10.2021 № 1096, яка внесла зміни та доповнення до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2021 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2», яка передбачає певні обмежувальні заходи з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, у тому числі контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19 та відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, які відмовляються або ухиляються від обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19. Відтак відповідач, видавши 06 грудня 2021 року оспорюваний наказ №265-к, про відсторонення позивача, застосував відсторонення позивача від роботи, оскільки це прямо передбачено на законодавчому рівні, а тому твердження позивача про можливість та законність відсторонення тільки за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби є хибним та необґрунтованим. Безпідставним також є намагання позивача підвести (поєднати) процедуру відсторонення від роботи до зміни істотних умов праці у бік погіршення, і, відповідно, дотримання роботодавцем встановленої процедури повідомлення працівника про такі зміни не менш ніж за два місяці (ст. 32 КЗпП України).

29.06.2022 року в призначене судове засідання сторони не з`явились.

Позивач ОСОБА_5 , в зал судового засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши що відзив на позов отримав, відповідь на відзив подавати не бажає.

Представник відповідача ДСП «ЧАЕС», в зал судового засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , позивач у справі, працює на ДСП ЧАЕС на посаді провідного інженера з радіаційної безпеки.

18 листопада 2021 року на виконання доручення т.в.о.Голови Державного агентства України з управління зоною відчуження від 18.11.2021 №Д-54-21, керуючись статтею 46 КЗпП України, статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», пунктом 41-6 ПКМУ №1236 від 09.12.2020 та наказу МОЗ №2393 від 01.11.2021, т.в.о.генерального директора ДСП ЧАЕС Сейда В.О., видав наказ №1455 «Про вжиття заходів щодо обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 та відсторонення від роботи».

Вказаним наказом було зобов`язано керівників структурних підрозділів довести під підпис до відома підлеглого персоналу зміст цього наказу та наказу МОЗ №2393 від 01.11.2021, щодо обов`язковості профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, та відсторонення від роботи працівників, які не отримали таке щеплення, без збереження заробітної плати, на період до усунення причин, що зумовили відсторонення. Також вказаним наказом зобов`язано начальника відділу управління персоналом на підставі отриманих від структурних підрозділів підприємства списків працівників, які не отримали обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та не надали довідку закладу охорони здоров`я про наявність абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, підготувати та вручити кожному працівнику з цього списку повідомлення про необхідність обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та відсторонення від роботи працівників, які не отримали обов`язкове профілактичне щеплення, без збереження заробітної плати, на період до усунення причин, що зумовили відсторонення. А також підготувати накази про відсторонення таких працівників від роботи, без збереження заробітної плати, на період до усунення причин, що зумовили відсторонення, та довести ці накази до відома працівників, що відстороняються від роботи в строк до 07.12.2021.

29 листопада 2021 року позивачу було вручено повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та відсторонення від роботи №647 від 26.11.2021, в якому запропоновано у термін до 07.12.2021 року надати документ, який підтверджує отримання щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, або довідки про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 16.09.2011 №595. У випадку ненадання одного із зазначених документів попереджено позивача про відсторонення від роботи з 09.12.2021 без збереження заробітної плати на період до усунення причин, що зумовили відсторонення на підставі статті 46 КЗпП України та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Наказом ДСП ЧАЕС №265-к від 06.12.2021 за підписом т.в.о.генерального директора Сейди В.О., та начальника цеху ОСОБА_7 , провідного інженера з радіаційної безпеки (НБК ОУ) ОСОБА_8 з 10.12.2021 відсторонено від роботи без збереження заробітної плати, на період до проведення щеплення проти COVID-19, або надання довідки закладу охорони здоров`я про наявність абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень. Підставою для вказаного наказу, зазначено наказ ДСП ЧАЕС від 19.11.2021 №1455, повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та відсторонення від роботи №647 від 26.11.2021 року. З наказом ознайомлений під підпис 07.12.2021 року.

Наказом т.в.о.генерального директора ДСП ЧАЕС від 10.02.2022 №18-к ЛОБОДУ АНДРІЯ ВАСИЛЬОВИЧА, провідного інженера з радіаційної безпеки, визнано таким, що приступив до роботи з 11.02.2022 року, після відсторонення без збереження заробітної плати на період до проведення щеплення проти COVID-19 або до надання довідки закладу охорони здоров`я про наявність абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, на попередній посаді з посадовим окладом 21953,00 грн., ШУП 4% (оплата згідно з наказом від 12.11.2021 №1425), робоче місце у зоні відчуження. Визнано таким, що втратив чинність, з 11.02.2022 року наказ від 06.12.2021 року №265-к «Про відсторонення від роботи». Підставою для наказу є заява ОСОБА_5 , з візою начальника цеху, копія висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Суд, вирішуючи спір згідно встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, встановив наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності й галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством. Відсторонення від роботи не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. За змістом вищеназваної статті допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 23 січня 2019 року в справі № 755/6458/15-ц.

Конституційним Судом України (у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини 3 статті 21 КЗпП України від 9 липня 1998р. №12-рп/98) було дано офіційне тлумачення терміну «законодавство». Так, Конституційний Суд України дійшов висновку, що термін «законодавство», який вживається в частині 3 статті 21 Кодексу законів про працю України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, потрібно розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України. Тобто Конституційний Суд України фактично став на позицію тлумачення поняття «законодавство» у широкому значенні.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

За змістом частини другої цієї статті працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Виходячи з викладеного, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, яким відповідно до Положення про Міністерство охорони здоров`я, затвердженим постановою КМУ від 25.03.2015 (в редакції постанови КМУ від 24.01.2020 №90), є Міністерство охорони здоров`я України, може встановлюватися перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Таким чином, до інших випадків відсторонення працівника від роботи, передбачених законодавством, про що зазначено у статті 46 КЗпП України, належить, зокрема, випадок, передбачений в частині другій статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», відповідно до якої у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень працівниками професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим, у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від роботи.

З урахуванням наведеного, доводи позивача про те, що статтею 46 КЗпП України не передбачено право роботодавця відсторонити працівника від роботи через відмову вакцинуватися від COVID-19 суд вважає необґрунтованими, тому їх відхиляє.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Проте, частиною другою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб.

Згідно з п.1 Календаря профілактичних щеплень в Україні, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 595 від 16 вересня 2011 року( із змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1159/ 19897, Календар профілактичних щеплень в Україні включає обов`язкові профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на дифтерію, кашлюк, кір, поліомієліт, правець, туберкульоз. Інші обов`язкові щеплення встановлюються відповідно до цього Календаря для груп населення: за віком; щеплення дітей з порушенням цього Календаря; щеплення ВІЛ-інфікованих осіб; за станом здоров`я; щеплення дітей після алло/ауто-ТСГК (трансплантація стовбурових гемопоетичних клітин); щеплення на ендемічних і ензоотичних територіях та за епідемічними показаннями.

Пунктом 2 вказаного Календаря профілактичних щеплень в Україні передбачено, що обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи.

Таким чином, наведеними нормами Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та Календарем профілактичних щеплень в Україні передбачено встановлення обов`язкових щеплень проти інших інфекційних хвороб.

Поняття інфекційної хвороби визначено у статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», відповідно до якої інфекційні хвороби - розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

Суд звертає увагу, що відповідно до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.07.1995 №133 зі змінами, внесеними наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.02.2020 №521 «Про внесення зміни до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб», гостра респіраторна хвороба COVID-19 внесена до цього переліку як особливо небезпечна інфекційна хвороба.

Як вбачається із змісту частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Міністерство охорони здоров`я має право визначити перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, тобто МОЗ має право встановити перелік як окремих професій, так і виробництв, і організацій, працівники яких підлягають обов`язковим щепленням.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 за № 1306/36928 (із змінами, внесеними згідно з наказом МОЗ №2393 від 01.11.2021), чинного на час винесення оскаржуваного наказу, затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Так, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади (п.4), підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83( п.6).

Цим наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року № 2070).

Згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(зі змінами), з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2022 року на всій території України установлено карантин.

Пунктом 41-6 вказаної постанови, який набрав чинності з 08 листопада 2021 року та був чинний на час винесення оскаржуваного наказу, визначено керівникам державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021р. №2153 (далі Перелік);

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Аналізуючи доводи позивача, наведені у позовній заяві про невідповідність постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 (зі змінами) і наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 та №2393 від 01.11.2021 року (із змінами) Конституції України та законам України, тому вони не підлягають застосуванню, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом (ч.1). Місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом (ч.2).

За змістом частини першої статті 27 КАС України оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади вирішується окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Таким чином, у даному спорі загальний місцевий суд не може вирішувати питання протиправності рішень Кабінету Міністрів України і наказу Міністерства охорони здоров`я України, що стали підставою для відсторонення позивача від роботи.

Відповідно до підпункту 1 пункту 11 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до органів юстиції та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12 квітня 2005 року №34/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2005 року за №381/10661, державна реєстрація нормативно-правового акта здійснюється, якщо нормативно-правовий акт відповідає, зокрема, Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї.

З урахуванням наведеного, наказ Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 за №1306/36928 ( із змінами, внесеними згідно із наказом МОЗ №2393 від 01.11.2021), постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами), на час винесення оскаржуваного наказу були чинними, оскільки судове рішення про їх протиправність та нечинність не ухвалювалось. Зазначений наказ Міністерства охорони здоров`я України пройшов державну реєстрацію та відповідно є нормативно - правовим актом, обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що постанови Кабінету Міністрів України, накази міністерств та відомств є нормативно-правовими актами і обов`язковими до виконання, то керівник відповідача був зобов`язаний відсторонити від роботи працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком, затвердженим наказом МОЗ від 04.10.2021 №2153 (із змінами, внесеними згідно із наказом МОЗ № 2393 від 01.11.2021), крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень і надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації, виданий закладом охорони здоров`я.

Таким чином, відмова або ухилення працівника від обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, під час дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 (із змінами, внесеними згідно з наказом МОЗ №2393 від 01.11.2021) є підставою для відсторонення від роботи працівників, які визначені Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Відповідно до п.1.1. Статуту ДСП ЧАЕС, затвердженого наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 07.07.2020 №146-20, цілісний майновий комплекс «Державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС» заснований на державній власності та належить до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження. Згідно з п.2.1. Статуту підприємство утворене з метою забезпечення усіх видів діяльності, пов`язаних зі зняттям з експлуатації енергоблоків атомних електростанцій України і перетворення об`єкта «Укриття» на екологічно безпечну систему. Підприємство є експлуатуючою організацією (оператором) ядерної установки Чорнобильської атомної електростанції. За змістом п.3.1. Статуту підприємство є юридичною особою з цільовим бюджетним фінансуванням, засноване на державній власності і підпорядковане Уповноваженому органу управління.

Згідн із статтею 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», якою визначено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, громадяни України, зобов`язані, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Як встановлено, позивач працює на посаді провідного інженера з радіаційної безпеки НБК ОУ ДСП ЧАЕС, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади та відповідно до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83, віднесено до підприємств, яке має стратегічне значення у сфері паливно-енергетичного комплексу країни.

Таким чином, на позивача поширювалася дія наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» (із змінами, внесеними згідно з наказом МОЗ № 2393 від 01.11.2021) з 09 грудня 2021 року по 01 березня 2022 року, оскільки наказом Міністерства охорони здоров`я України №380 від 25 лютого 2022 року зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за № 1306/36928, до завершення воєнного стану в Україні, який набрав чинності 01 березня 2022 року.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що позивач надав відповідачу медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, що призвело до видання наказу №18-к від 10.02.2022 року яким ОСОБА_8 , провідного інженера з радіаційної безпеки, визнано таким, що приступив до роботи з 11.02.2022 року, після відсторонення без збереження заробітної плати на період до проведення щеплення проти COVID-19 або до надання довідки закладу охорони здоров`я про наявність абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, на попередній посаді з посадовим окладом 21953,00 грн., ШУП 4% (оплата згідно з наказом від 12.11.2021 №1425), робоче місце у зоні відчуження. Визнано таким, що втратив чинність, з 11.02.2022 року наказ від 06.12.2021 року № 265-к «Про відсторонення від роботи».

Надаючи оцінку законності вимогам т.в.о.генерального директора ДСП ЧАЕС, зазначеним у повідомленні про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та відсторонння від роботи №265-к від 06.12.2021, про надання документу на підтвердження наявності профілактичного щеплення проти COVID-19 або довідки про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID -19, суд виходить з такого.

Як зазначено у частині першій статті 286 ЦК України, фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також відомості, одержані при її медичному обстеженні.

Відповідно до частини другої цієї статті забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи.

Зазначені положення передбачені і у статті 39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я».

COVID-сертифікат не містить даних, які підпадають під ознаку таємниці про стан здоров`я в розумінні частини першої статті 286 ЦПК України та статті 39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та не містить конфіденційної особистої інформації в розумінні статті 6 Європейської хартії прав пацієнтів, статті 21 Закону України «Про інформацію», оскільки в ньому не зазначається інформація про діагноз та методи лікування фізичної особи, а підтверджується лише факт отримання щеплення.

Крім того, згідно з пунктом 9 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №028-1/о «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 02.11.2021 №2394, зареєстрованого в МЮУ 08.11.2020 за №1449/37071, анамнестичні дані та/або встановлений діагноз, що визначають протипоказання до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, зазначаються у додатку до форми №028-1/о.

З урахуванням викладеного, лише додаток до медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 містить інформацію, яка підпадає під поняття таємниці про стан здоров`я, проте його надання не передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та іншими нормативними актами.

Таким чином, вимога т.в.о.генерального директора ДСП ЧАЕС до позивача надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, зокрема, сертифікат або довідку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID -19, виданого закладом охорони здоров`я, про що зазначено у повідомленні №647 від 26.11.2021, не порушує права позивача на таємницю про стан його здоров`я.

Суд відхиляє також доводи позивача про відсторонення від роботи осіб, які відмовилися від щеплення проти COVID -19 лише за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби з посиланням на частину другу статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», оскільки відсторонення позивача від роботи здійснювалося на підставі частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Будь-яких посилань на статтю 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» частина друга статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» не містить.

Не є підставою для скасування оскаржуваного наказу твердження позивача про те, що усі лікарські засоби від коронавірусної хвороби COVID-19 знаходяться в стадії клінічного дослідження, тому вакцинація від COVID-19 є незаконним медичним експериментом на людях, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» для профілактичних щеплень застосовуються медичні імунобіологічні препарати вітчизняного та зарубіжного виробництва, зареєстровані в Україні в установленому законодавством порядку.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про лікарські засоби» лікарські засоби допускаються до застосування в Україні після їх державної реєстрації, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 9-2 вищевказаного Закону визначено, що у зв`язку із поширенням пандемії коронавірусної хвороби (COVID-19) для забезпечення можливості екстреного медичного застосування окремих лікарських засобів, вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів на час дії надзвичайної ситуації та/або карантину у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, такий лікарський засіб, вакцина або інший медичний імунобіологічний препарат для лікування та/або специфічної профілактики коронавірусної хвороби (COVID-19) може підлягати прискореній державній реєстрації у разі прийняття центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, рішення про державну реєстрацію лікарського засобу, вакцини або іншого медичного імунобіологічного препарату для лікування та/або специфічної профілактики коронавірусної хвороби (COVID-19) з метою екстреного медичного застосування з урахуванням певних зобов`язань у разі, якщо заявник може довести, що у нього відсутні можливості для надання повних даних про ефективність та безпеку лікарського засобу, вакцини або іншого медичного імунобіологічного препарату для лікування та/або специфічної профілактики коронавірусної хвороби (COVID-19) за нормальних умов застосування з об`єктивних причин та якщо: наявні дані про успішне проведення доклінічних випробувань/досліджень, окремих фаз клінічних випробувань/досліджень та отримані результати містять в сукупності науково обґрунтовані докази, у тому числі дані адекватних та добре контрольованих досліджень, які дають змогу вважати, що лікарські засоби, вакцини або інші медичні імунобіологічні препарати можуть бути ефективними для екстреного медичного застосування на час дії надзвичайної ситуації та/або карантину (п.1); вакцина або інший медичний імунобіологічний препарат для специфічної профілактики коронавірусної хвороби (COVID-19) має дозвіл на екстрене застосування, наданий компетентним органом Сполучених Штатів Америки, Великої Британії, Швейцарської Конфедерації, Японії, Австралії, Канади, Ізраїлю, Китайської Народної Республіки або за централізованою процедурою компетентним органом Європейського Союзу відповідно до національного законодавства країни надання дозволу чи Європейського Союзу, або вакцина, або інший медичний імунобіологічний препарат перекваліфікований Всесвітньою організацією охорони здоров`я (п.2).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1446, чинної на час розгляду справи в суді, затверджено Порядок державної реєстрації лікарських засобів, вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів для лікування та/або специфічної профілактики гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, під зобов`язання для екстреного медичного застосування, яким передбачено реєстрацію вакцин для профілактики COVID-19 під зобов`язання для екстреного медичного застосування. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 2021р. №95, чинної на час винесення оскаржуваного наказу про відсторонення від роботи позивача, було затверджено Порядок державної реєстрації вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів для специфічної профілактики гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, під зобов`язання для екстреного медичного застосування, яким було також передбачено реєстрацію вакцин для профілактики COVID-19 під зобов`язання для екстреного медичного застосування.

Таким чином, державою забезпечена можливість здійснення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 зареєстрованими в Україні вакцинами, які пройшли клінічні дослідження. Вакцинація проводиться медичними працівниками тільки при відсутності протипоказань, які попередньо перевіряються відповідно до звичайного протоколу, відповідні медичні працівники зобов`язані повідомляти про будь-які підозри на серйозні або несподівані побічні ефекти. Відповідно, безпека використовуваних вакцин знаходиться під постійним контролем компетентних органів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався також на ті обставини, що вакцинація від COVID-19 є добровільною, відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати порушує його право на працю та є проявом дискримінації.

Аналізуючи вказані доводи позивача, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника. Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України і міжнародних правових актів (абзаци перший і п`ятий підпункту 2.2 пункту 2, абзац дванадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019, справа № 3-425/2018 (6960/18).

Статтями 3, 27, 49 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Відповідно до ст.64 Коституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Обов`язкова вакцинація працівників ДСП ЧАЕС не є абсолютною, оскільки обов`язковому щепленню від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, а тому примусова вакцинація державою не допускається. В законодавстві України відсутня норма, яка дозволяла б примусову вакцинацію. А саме, навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, тому у разі відсутності вакцинації діюче законодавство дозволяє відсторонювати таких працівників без виплати заробітної плати.

Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Обов`язковість щеплень є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантовано статтею 8 Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Проте, такі втручання цілком припустимі.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 березня 2012 року, заява №24429/03 у справі «Соломахін проти України» сформував правовий висновок, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного життя особи, що включає в себе фізичну та психологічну недоторканість особи. Порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання.

Для визначення законності таких втручань Європейський суд вказує на те, що «аби визначити, що це втручання потягнуло за собою порушення статті 8 Конвенції, суд повинен (має) обґрунтувати доцільність та виправданість таких дій відповідно до другого абзацу цієї статті, тобто встановити, чи є втручання виправданим «відповідно до закону» і чи має воно на меті законні цілі, і чи були вони «виправданими в демократичному суспільстві».

Європейський суд з прав людини в ухваленому 08.04.2021 рішенні у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» (заява №47621/13) зазначає: «Суд повторює, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, причому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним заданих обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії (див., наприклад, Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки [GC], №№28859/11і 28473/12, § 167, 15 листопада 2016 р., з додатковим посиланням).»

ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень.

В Україні таким законом є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Окрім того, в зазначеному рішенні ЄСПЛ вказано «Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8».

«Хоча система обов`язкових вакцинацій не єдина і не найпоширеніша модель, прийнята європейськими державами, Суд повторює, що в питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду, яку Суд повинен надати державі-відповідачу.

В контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом.

Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань».

З цих підстав суд визнав, що рішення застосувати обов`язкову вакцинацію має вагомі причини.

Суд вважає, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто було виправданим.

Отже, держава, встановивши відсторонення працівників підприємства ДСП ЧАЕС від виконання обов`язків, які не мали профілактичного щеплення, реалізувала свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх працівників підприємства, яке має стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Згідно із статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 43 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на працю. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я його громадян.

Індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення працівником вказаного підприємства протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства. Внаслідок встановлення такого балансу досягається мета загальне благо у формі права на безпеку та здоров`я, що гарантоване статтями 3, 27, 49 Конституції України.

Таким чином, обов`язкова вакцинація для позивача з подальшим його відстороненням від роботи через відсутність щеплення від COVID-19 або абсолютних протипоказань до такої вакцинації ґрунтувалася на законі, мала законну, об`єктивно обґрунтовану мету, була пропорційним для досягнення такої мети, та була цілком необхідним у демократичному суспільстві, тому не є проявом дискримінації у розумінні пункту два частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні». Можливість продовження роботи на ДСП ЧАЕС лише за умови проходження вакцинації від COVID-19 не може вважатися дискримінацією по відношенню до працівників за критерієм наявності або відсутності вакцинації. Вимога проходження вакцинації фактично є лише однією з вимог для зайняття тієї чи іншої посади поряд з іншими вимогами, до яких також відносяться, в залежності від виду посади, наявність профільної освіти, стажу роботи, проходження медичного огляду, досягнення певного віку тощо.

Суд визнає, що відсторонення позивача від роботи означало втрату заробітної плати і як наслідок позбавлення засобів існування. Однак, це було прямим наслідком рішення позивача.

Інші доводи позивача висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (VandeHurk v. theNetherlands, 19 April 1994, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (Boldea v. Romania, 15 February 2007§30). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судом не встановлено підстав для визнання незаконним та скасування наказу ДСП ЧАЕС № 265-к від 06.12.2021 «Про відсторонення від роботи» ОСОБА_5 за підписом т.в.о. генерального директора ДСП ЧАЕС Сейди В.О. та начальника цеху Яковенко Л.В., яким позивача відсторонено від роботи. З урахуванням відсутності підстав для визнання незаконним та скасування оскаржуваного наказу, яким позивача відсторонено від роботи, то позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час відсторонення також не підлягають задоволенню, оскільки на час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухилення від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, тому на час відсторонення позивачу заробітна плата не виплачувалася.

Окремо, слід звернути увагу, що Наказом т.в.о.генерального директора ДСП ЧАЕС від 10.02.2022 №18-к наказ від 06.12.2021 року №265-к «Про відсторонення від роботи» визнано таким, що втратив чинність та ОСОБА_6 приступив до виконання посадових обов`язків провідного інженера з радіаційної безпеки з 11.02.2022 року, після відсторонення без збереження заробітної плати.

Щодо вимоги здійснити обчислення, нарахування та виплату ОСОБА_3 оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання, тобто з 27 січня 2022 року до 31 січня 2022 року.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №1105) соціальне страхування здійснюється за принципом законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування. Так, статтями 18 та 19 Закону №1105 визначено, що страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), іншого цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, зокрема які є резидентами ОСОБА_10 , у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах. Право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону N 1105 допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати. Слід зазначити, що у випадку відсторонення особи від виконання посадових обов`язків з припиненням виплати заробітної плати відповідно до норм чинного законодавства, яка не дотримується вимог щодо обов`язкової вакцинації проти COVID-19, факт втрати заробітної плати у разі хвороби або травми в такий період відсутній.

Враховуючи вищевикладене, відстороненій особі, яка не дотримується вимог щодо обов`язкової вакцинації проти COVID-19, допомога по тимчасовій непрацездатності на підставі виданого листка непрацездатності не надається за дні тимчасової непрацездатності, що збігаються з днями відсторонення від виконання обов`язків.

За таких обставин, суд погоджується з доводами представника відповідача, наведеними у відзиві на позовну заяву, про безпідставність позову, і вважає необхідним відмовити у його задоволенні.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що підстави для задоволення позову відсутні, то судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, та витрати, пов`язані з розглядом справи не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 29 червня 2022 року.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач Державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС», , місцезнаходження: Київська область, Вишгородський район, м.Славутич, вул. 77-ї Гвардійської дивізії, 7/1.

Суддя Т. О. Малишенко