Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Фареник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним шлюбного договору, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати недійсним п. 11 шлюбного договору, укладеного з відповідачкою 28 березня 2019 року.

Посилається в позові на те, що 26 серпня 2017 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року шлюб між ними було розірвано.

Від шлюбу мають спільну дитину: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28 березня 2019 року між ним та відповідачкою укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О., та зареєстрований в реєстрі за № 13346.

Пунктом 11 Договору передбачено, що у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя (незалежно від причин) до досягнення кожною дитиною подружжя вісімнадцяти років чоловік зобов`язується утримувати дружину. Подружжя погодили розмір грошових виплат чоловіка на таке утримання дружини в загальній сумі 10 000, 00 гр. щомісячно.

Відповідно до п. 13 Договору недійсність будь-якої з умов цього шлюбного договору не тягне за собою недійсність інших умов і всього договору в цілому.

Стверджує, що основною підставою для укладення вказаного Договору став намір відповідачки придбати нерухоме майно до розірвання шлюбу, яке відповідно до п. 9 Договору не підлягало б поділу як спільне сумісне майно подружжя після розірвання шлюбу, залишилося б відповідачці.

Вже після підписання Договору йому стало зрозуміло, що він зобов`язався утримувати також і дружину до досягнення спільною донькою вісімнадцяти років.

На момент підписання договору він помилково вважав, що вказана сума грошових коштів є аліментами на утримання спільної дитини.

Не дивлячись на це, після підписання такого правочину він сумлінно виконував вкрай невигідні для себе умови договору, сплачуючи щомісячно загальну суму у розмірі 20 000, 00 гр. на утримання дитини та колишньої дружини.

Він зареєстрований як фізична особа-підприємець, відтак має мінливий, нерегулярний дохід.

Оскільки за час його з відповідачкою шлюбу ними було набуто лише квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану на відповідачку, яка відповідно до умов шлюбного договору залишилася їй, за ним не визнано право власності на будь-яке нерухоме майно.

Ці обставини, а також утримання спільної доньки та тягар утримання колишньої дружини в сукупному розмірі 20 000, 00 гр. щомісячно, ставить його у надзвичайно невигідне матеріальне становище.

Крім цього, утримання дружини до досягнення донькою вісімнадцяти років шляхом здійснення грошових виплат в загальній сумі 10 000, 00 гр. щомісячно не відповідало його внутрішній волі та положенням чинного законодавства.

Відповідачка є працездатною особою, працевлаштована та не потребує матеріальної допомоги, відтак в розумінні положень СК України вона не має права на утримання, що тягне за собою визнання недійсним п. 11 Договору.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Ухвалою від 05 жовтня 2021 року в справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

З рекомендованого повідомлення вбачається, що відповідачка отримала копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 21 жовтня 2021 року.

/ а. с. 39 /

17 січня 2022 року представником відповідачки до суду було подано письмові пояснення з запереченнями проти позову.

Вважає безпідставними твердження позивача, викладені в позові, оскільки розмір аліментів на дитину сторонами визначено в п. 10 цього договору, в той час, як п. 11 договору визначено розмір на утримання дружини у випадку розірвання шлюбу.

Відповідно до п. 15 договору його зміст, правові наслідки вибраного ними правового режиму майна, відповідальність, права та обов`язки, а також зміст статей 9, 92-103 Сімейного кодексу України сторонам нотаріусом роз`яснено.

Наголошує на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 99 СК України сторони можуть домовитися про надання утримання одному з подружжя незалежно від непрацездатності та потреби у матеріальній допомозі на умовах, визначених шлюбним договором.

Звернув увагу на ту обставину, що на виконання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва про витребування доказів від 08 листопада 2021 року отримана інформація, яка спростовує твердження позивача про, начебто, його надзвичайно невигідне матеріальне становище, оскільки останній спроможний виконувати взяті на себе обов`язки відповідно до укладеного договору.

Просить врахувати ці письмові пояснення при розгляді справи.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача надіслав заяву, у якій позов підтримав, просив розглядати справу в його відсутності.

Відповідачка до суду також не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином.

Про причину неявки суд до відома не поставила.

З урахуванням цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 1 ст. 92 СК України шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 СК України шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки.

Статтею 103 СК України визначено, що шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України.

Судом встановлено, що сторони з 26 серпня 2017 року перебували в шлюбі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року шлюб сторін був розірваний.

28 березня 2019 року між сторонами був укладений шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О.

Пунктом 10 Договору передбачено, що у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя (незалежно від причин) діти подружжя проживатимуть разом із дружиною.

Дружина зобов`язується не чинити перепони вільному спілкуванню чоловіка з ними, проведення спільного часу, у тому числі відпочинку і відпусток з ним, виховання чоловіком дітей, а також за бажанням дітей тимчасового проживання дітей разом із чоловіком.

Чоловік зобов`язується утримувати дітей подружжя до досягнення ними повноліття.

Подружжя погодили розмір щомісячних аліментів зобов`язань чоловіка (у грошовій чи майновій формі) у загальній сумі 10 000, 00 гр. на кожну дитину подружжя.

За домовленістю сторін чоловік оплачує або частково компенсує документально підтверджені витрати, які здійснені дружиною на лікування та навчання дітей подружжя до досягнення кожною дитиною подружжя вісімнадцяти років.

Пунктом 11 Договору передбачено, що у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя (незалежно від причин) до досягнення кожною дитиною подружжя вісімнадцяти років чоловік зобов`язується утримувати дружину.

Подружжя погодили розмір грошових виплат чоловіка на таке утримання дружини в загальній сумі 10 000, 00 гр. щомісячно.

Згідно з п. 15 шлюбного договору зміст шлюбного договору, правові наслідки вибраного ними правового режиму майна, відповідальність, права ті обов`язки, а також зміст ст.ст. 9, 92-103 Сімейного кодексу України подружжю нотаріусом роз`яснено.

/ т. 1, а.с. 11 - 12 /

Позивач даних обставин при зверненні до суду не спростовував.

Відповідно до ч.ч.1, 9 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у ч.2 ст.7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам СК України, іншим законам та моральним засадам суспільства.

З урахуванням цього при вирішенні спору мають застосовуватися загальні норми цивільного законодавства щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.

Про це ж зазначається і в ст. 103 СК України.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України, підставою недійсності шлюбного договору є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) таких вимог: 1) зміст шлюбного договору не може суперечити законодавству України, а також моральним засадам суспільства; 2) волевиявлення кожного із подружжя при укладенні шлюбного договору має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 3) шлюбний договір має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 99 СК України сторони можуть домовитися про надання утримання одному з подружжя незалежно від непрацездатності та потреби у матеріальній допомозі на умовах, визначених шлюбним договором.

Виходячи зі змісту шлюбного договору та оспорюваного позивачем пункту суд вважає, що договір відповідає вимогам закону, укладений за взаємною згодою сторін, а тому має виконуватися сторонами.

Суд не приймає до уваги твердження позивача, приведені в позові, в обґрунтування недійсності пункту шлюбного договору, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

За змістом ч.4 ст.93 СК України шлюбний договір не може ставити одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 26 лютого 2020 року в справі № 755/19197/18 категорія «надзвичайно невигідне матеріальне становище», вжита у частині четвертій статті 93 СК України, має оціночний характер і підлягає доведенню стороною відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, та ці докази повинні бути оцінені судом у відповідності до норм цивільного процесуального законодавства.

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування підстав позову зазначає, що зареєстрований як фізична-особа підприємець, і має мінливий нерегулярний дохід.

В той же час суд зважає на те, що за даними інформаційної системи ДПС України фізична особа-підприємець ОСОБА_1 задекларував доходи, отримані від підприємницької діяльності:

01 січня 2013 - 31 грудня 2013 - у сумі 63 167, 69 гр.

01 січня 2014 - 31 грудня 2014 - у сумі 493 185, 00 гр.

01 січня 2015 - 31 грудня 2015 - у сумі 836 999, 20 гр.

01 січня 2016 - 31 грудня 2016 - у сумі 1 123 743, 27 гр.

01 січня 2017 - 31 грудня 2017 - у сумі 1 157 420, 74 гр.

01 січня 2018 - 31 грудня 2018 - у сумі 1 508 264, 34 гр.

01 січня 2019 - 31 грудня 2019 - сумі 1 539 286, 40 гр.

01 січня 2020 - 31 грудня 2020 - у сумі 2 291 458, 43 гр.

01 січня 2021 - 30 вересня 2021 - у сумі 2 097 954, 62 гр.

Таким чином, твердження позивача судом не може бути прийнято до уваги.

/ т. 2, а.с. 114 - 116 /

Суд вважає, що оспорюваний позивачем пункт 11 договору відповідає домовленості сторін та не суперечить вимогам ст. 99 СК України, а також принципу свободи договору, визначеному в ст.ст. 6, 627 ЦК України.

Підписуючи договір, позивач підтвердив обізнаність з вимогами закону, які регулюють дані правовідносини, та не заперечив відповідність укладеного договору його інтересам.

Суд вважає, що приведені позивачем в обґрунтування даної обставини доводи не є такими з точки зору закону, були відомі при підписанні договору та додатково роз`яснені нотаріусом при його підписанні, що підтверджено підписом позивача.

З урахуванням цього підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 92 -103 Сімейного кодексу України, ст.ст. 6, 15, 16, 203, 215, 627 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним шлюбного договору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Шереметьєва