Справа № 175/4139/21
Провадження № 2/175/1214/21
Рішення

Іменем України

(Заочне)

16 травня 2022 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.,

за участю секретаря Кравченка А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гупал Р.М. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу у розмірі 422523,39 гривень, з яких 128 947 (сто двадцять вісім тисяч дев`ятсот сорок сім) грн. 35 коп. - сума основного боргу, 4 960 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят) грн. 07 коп - інфляційні збитки, 2352 (дві тисячі триста п`ятдесят дві) грн. 85 коп. - три проценти річних від простроченої суми та 286 263 (двісті вісімдесят шість тисяч двісті шістдесят три) грн. 12 коп - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання.

В обґрунтування вимог, представник позивача зазначає про те, що 24 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений письмовий Договір позики №24/03/17-11, предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 181990 (сто вісімдесят одна тисяча дев`ятсот дев`яносто) гривень 02 копійок, що за курсом НБУ (1 долар СІЛА = 27,057689 грн.), встановленим на день укладення цього Договору, було еквівалентно 6726 (шість тисяч сімсот двадцять шість) доларів США 00 центів. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до умов договору позики, становив 24 червня 2017 року включно. Проте, до теперішнього часу кошти відповідач не повернув, відповідні умови за основним договором та додатковими договорами не виконує, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Представник позивача в судове засідання надав письмову заяву у якій повністю підтримав позовні вимоги і просив суд їх задовольнити у повному обсязі, а також зазначив про можливий розгляд справи без їх участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 130 ЦПК України. У судове засідання свого представника не направив, про причини неявки не повідомив, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 24 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений письмовий Договір позики №24/03/17-11, предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 181990 (сто вісімдесят одна тисяча дев`ятсот дев`яносто) гривень 02 копійок, що за курсом НБУ (1 долар СІЛА = 27,057689 грн.), встановленим на день укладення цього Договору, було еквівалентно 6726 (шість тисяч сімсот двадцять шість) доларів США 00 центів, що також визначено п.1 Договору позики.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, згідно п.2 Договору позики, сума позики, встановлена п.1 Договору позики, отримана позичальником в повному обсязі під час підписання договору.

Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до п.1 Договору позики та графіку повернення, закріпленому у п.5 даного Договору позики, становив 24 червня 2017 року включно.

Згідно п.8 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п.1 даного договору, на банківський рахунок або готівкою.

Відповідно до п.13 Договору позики, факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця про одержання суми позики в повному обсязі або частково, яке є єдиним належним підтвердженням виконання позичальником зобов`язання за вказаним договором. Після повного виконання зобов`язання позичальником, позикодавець має передати йому розписку про отримання позики.

На виконання п.11 Договору позики, з метою забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань за цим Договором, 24.03.2017 року між Позикодавцем та Позичальником був укладений договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Онищенко С.В.

Крім того, згідно пункту п.12 Договору позики забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань була передача в заставу рухомого майна - автомобіля «AUDI», модель «А8», шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , який належав позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 23.03.2017 року ТСЦ №1242.

Відповідно до п. 15.2. Договору позики, Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями Договору позики (в тому числі щодо своєчасного повернення позики).

Згідно п. 15.4. Договору позики, у разі невиконання Позичальником умов Договору позики, Позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за Договором позики.

Відповідно до п.7 Договору Позики, він може бути пролонговано за домовленістю сторін.

Як встановлено у судовому засіданні, у зв`язку з неповерненням суми позики, штрафними санкціями за прострочення погашення заборгованості за Договором позики та зміною курсу гривні, відповідно до ст. 651, 653 та 654 Цивільного кодексу України ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також з метою пролонгації Договору позики, було укладено низку додаткових угод до Договору позики №24/03/17-11 від 24.03.2017 року, а саме додаткові угоди №1 від 27.06.2017 року, №2 від 31.10.2017 року, №3 від 28.02.2018 року, №4 від 27.06.2018 року, №5 від 31.10.2018 року, №6 від 15.03.2019 року, №7 від 27.06.2019 року, №8 від 06.11.2019 року та №9 від 06.05.2020 року.

Додатковою угодою №9 від 06.05.2020 року, за домовленістю сторін до Договору позики від 24.03.2017 року були внесені зміни в п.п.1 та 5.5.

Згідно даної додаткової угоди у власність Позичальника було передано грошових коштів у сумі 191189 (сто дев`яносто одна тисяча сто вісімдесят дев`ять) гривень 40 копійок, що за курсом продажі доларів США в AT КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27,050 грн.) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 7068 (сім тисяч шістдесят вісім) доларів США 00 центів та строк дії договору було пролонговано.

Кінцевий строк повернення позики додатковою угодою №9 від 06.05.2020 року було встановлено до 24.06.2020 року включно. В подальшому даний договір більше не пролонговувався.

Отже судом встановлено, що відповідно до умов Договору позики та додаткової угоди №9, ОСОБА_2 мав повернути ОСОБА_1 до 24.06.2020 року, відповідно до графіку повернення грошових коштів, грошові кошти у сумі 191189 (сто дев`яносто одна тисяча сто вісімдесят дев`ять) гривень 40 копійок.

Як вбачається з матеріалів справи, з травня 2020 року по лютий 2021 року відповідач частково погасив борг за Договором позики, а саме: 30.05.2020 року у розмірі 2975 грн. 50 коп.; 22.06.2020 року - 15526 грн. 70 коп.; 30.08.2020 року - 5518 грн. 20 коп.; 14.09.2020 року - 4355 грн. 05 коп.; 22.10.2020 року - 9278 грн. 15 коп.; 30.11.2020 - 9251 грн. 10 коп.; 21.12.2020 року - 6086 грн. 25 коп.; 26.02.2021 року - 9251 грн. 10 коп.

Встановлено, що за вказаний період відповідач погасив борг перед позивачем на загальну суму 62242 (шістдесят дві тисячі двісті сорок дві) грн. 05 коп. Таким чином залишок основного боргу за Договором позики становить 128947 (сто двадцять вісім тисяч дев`ятсот сорок сім) грн. 35 коп., тобто до цього часу відповідач отриману позику в повному обсязі позивачу не повернув та на всі усні вимоги позивача щодо повернення залишку боргу, відповідач не реагував та взяті на себе зобов`язання по поверненню боргу не виконує та ухиляється від спілкування.

Крім того, позивачем зазначено про те, що на даний час він не володіє інформацією щодо місцезнаходження предмету застави автомобіля «AUDI», модель «А8», шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , що також підтверджує його факт умисного ухилення від виконання покладених на нього Договором позики зобов`язань та повернення боргу.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за Договором позики і до теперішнього часу не виконав свої обов`язки, порушивши умови Договору позики та ч.1 ст. 1049 ЦК України щодо строків повернення суми боргу, тим самим завдавши матеріальних втрат позивачу.

У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики та додатки до нього вважається укладений між заявником - позикодавцем та боржником - позичальником, оскільки згідно ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, на підставі чого, відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, Позичальником було надано розписку про отримання грошових коштів.

У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у строк, встановлений договором.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Пунктом 10 Договору позики передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до Постанови Великої палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані також, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення суми процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, суд приходить до наступного висновку.

Так, пунктом 10 Договору Позики визначено, що за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України: «Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання».

Відповідно до частини першої статті 624 ЦК України: «Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків».

Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

З урахуванням вимог чинного законодавства, сума неустойки у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості за Договором позики.

Таким чином, станом на 06.10.2021 загальна сума боргу за Договором позики №24/03/17-11 від 24 березня 2017 року (з додатковими угодами), яка підлягає поверненню Відповідачем, складає 422 523,39 грн., з яких 128 947,35 (сума боргу) + 4960,07 (інфляційне збільшення) + 2352,85 (3% річних) + 286 263,12 (штрафні санкції).

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України: «Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання».

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.5 ст.261 УК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до додаткової угоди №9 від 06.05.2020 до Договору позики, строк повернення позики був встановлений до 24.06.2020. Проте Відповідач, не маючи можливості своєчасно повернути позику в повному, обсязі у зазначений строк, вживав заходів щодо повернення боргу частинами протягом 2020-2021 років. Останній платіж в рахунок повернення боргу Відповідачем був сплачений 26.02.2021.

Згідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

На виконання п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України Позивач зазначає, що заходи досудового врегулювання спору не вживалися.

На виконання п.7 ч.3 ст.175 ЦПК України Позивач зазначає, що заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не вживалися.

На виконання п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України Позивач зазначає, що у нього відсутні докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою. Крім того, позивач зазначає, що у нього у наявності оригінали письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви.

Відповідно до ч.3 с.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На виконання вимог ст.ст.134, 137, п. 9 ч. 3. ст. 175 ЦПК України, щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, Позивач зазначає, що крім сплати судового збору, Позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу, які складаються з гонорару адвоката за представництво в суді, складання та подання позовної заяви та іншої правничої допомоги, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо.

Відповідно до Договору про надання правової допомоги від 10.09.2020, укладеного між Позивачем та адвокатом, з додатковою угодою №1 від 09.09.2021 та додатку до нього від 29.09.2021, орієнтовна вартість наданих послуг без участі у судових засіданнях становить 12000 грн (консультація Клієнта з вивченням відповідних документів за позовом, юридичний аналіз законодавства та судової практики з питань, викладених у позовній заяві, підготовка та подача позовної заяви, підготовка та подача відповіді на відзив). Участь у судових засіданнях (орієнтовно 2 судових засідання) складає 6000 грн.

Згідно акту наданих послуг від 07.10.2021, станом на дату подачі позовної заяви, надано послуг на суму 10200 грн.

Крім того, у разі прийняття рішення по справі на користь Позивача, він має сплатити додатковий гонорар у розмірі 5% від суми задоволених позовних. Сума позовних вимог складає 422523,39 грн. (5% від даної суми складає 21126,17 грн.).

Отже, попередня (орієнтовна) сума витрат на професійну правничу допомогу становить 39126 (тридцять дев`ять тисяч сто двадцять шість) грн. 17 коп.

У постанові від 12.05.2020 по справі № 904/4507/18 Велика Палата ВС дійшла висновку, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача.

Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55).

Факт надання правової допомоги підтверджується копіями договору про надання правової допомоги від 10.09.2020 р., додатковою угодою №1 від 09.09.2021 р., додатком до договору від 29.09.2021 р., попереднім розрахунком вартості однієї години надання послуг, актом наданих послуг від 07.10.2021 р. та рахунком-фактурою від 07.10.2021 р.

За умови належного підтвердження витрати на професійну правничу допомогу стягуються і у випадку, коли фактично ще не сплачені стороною, а тільки мають бути сплачені (ВС/ОП/КГС, №922/445/19 від 03.10.2019).

ВС КАС у постанові від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20 вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.

Частиною 1 ст. 12, ст. 81 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідач не скористався своїм правом, щоб довести всі обставини, на які посилався при запереченні на позовні вимоги.

Факт існуючого боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 у загальному розмірі 422 523,39 гривень, жодними доказами зі сторони відповідача спростований не був.

Розподіл судових витрат вирішити згідно ст.141 ЦПК України.

Крім того, за приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, які ук свою чергу повністю доведені позивачем та повністю підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи вищевказані обставини справи, які повністю знайшли своє підтвердження під час здійснення судового розгляду, а також приймаючи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність пред`явленого позову і необхідності задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76, 151, 165, 374, 375, ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 257, 530, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 141, п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, 263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) суму заборгованість за Договором позики №24/03/17-11 від 24.03.2017 року у сумі 422 523 (чотириста двадцять дві тисячі п`ятсот двадцять три) грн. 39 коп., з яких 128 947 (сто двадцять вісім тисяч дев`ятсот сорок сім) грн.. 35 коп. сума основного боргу, 4 960 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят) грн. 07 коп. інфляційні збитки, 2352 (дві тисячі триста п`ятдесят дві) грн. 85 коп. - три проценти річних від простроченої суми, 286 263 (двісті вісімдесят шість тисяч двісті шістдесят три) грн. 12 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) суму судових витрат, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 39126 (тридцять дев`ять тисяч сто двадцять шість) грн. 17 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) сплачений позивачем судовий збір у розмірі 4225 (чотири тисячі двісті двадцять п`ять) грн. 23 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи

Суддя О.М. Бойко