Справа № 354/859/20
Провадження по справі № 2/354/145/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.

представника позивача адвоката Яковишин В.В.

представника відповідача адвоката Недоходюка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Щетілової Ольги Валеріївни, приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича про визнання незаконними та скасування рішень та записів про проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та поновлення права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Щетілової Ольги Валеріївни, приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у вересні 2020 року звернулася до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Щетілова О.В., приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьов І.С. про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказала, що 21.09.2009 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки за реєстраційним №4298 вона набула право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,15 га із кадастровим номером :10:015:0005. На вказаній земельній ділянці було розпочато будівництво нерухомого майна і згідно рішення виконавчого комітету Микуличинської сільської ради від 10.09.2010 року вона набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 та з 2011 року постійно проживає у вказаній квартирі та користується земельною ділянкою. Жодні договори по відчуженню належного їй нерухомого майна до моменту звернення до суду нею не вчинялись. У 2018 році із відомостей Державного реєстру речових прав вона випадково дізналась про те, що право власності на зазначені земельну ділянку та квартиру зареєстровані за відповідачем ОСОБА_2 , а реєстраційні дії по зміні власника були проведені на підставі рішення Київського районного суду м. Сімферополя у справі №123/1941/13-ц. Так на підставі даного рішення та заяви ОСОБА_4 рішеннями приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Щетілової О.В. №29203179 та №292803221 від 11.04.2016 року проведено реєстрацію права власності на належні позивачу квартиру та земельну ділянку за ОСОБА_4 . Того ж дня рішенням приватного нотаріуса Щетілової О.В. за № 29212150 було проведено реєстрацію обтяження на квартиру-іпотеки за іпотечним договором №1238 від 11.04.2016 року, іпотекодержателем за яким вказана ОСОБА_2 13.04.2016 року рішенням за №29262551 приватний нотаріус зареєструвала обтяження на земельну ділянку-іпотеку за іпотечним договором №1250 від 13.04.2016 року іпотекодержателем за яким також вказана ОСОБА_2 . В подальшому, 15.04.2016 року приватний нотаріус Щетілова О.В. відповідно до рішень № 29280123 та №29280321 зареєструвала право власності на спірне нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_2 . Після цього, 15.12.2016 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьов І.С. згідно рішень №32947835 та №3294401 провів державну реєстрацію обтяження на квартиру та земельну ділянку на підставі договору іпотеки №3448 від 15.12.2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 09.04.2016 року. Із отриманої позивачем інформації встановлено, що рішення Київського районного суду м. Сімферополя АРК Крим від 11.10.2013 року у справі №123/9141/13-ц на підставі якого проведено оскаржувані реєстраційні дії не виносилось і така справа у провадженні суду не перебувала. Після цього вона звернулась у правоохоронні органи із заявою за якою були внесені відомості в ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000982 про обвинувачення за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2020 року у справі №202/1572/20 встановлено факт використання ОСОБА_4 завідомо підробленого документа при оформленні права власності на спірне нерухоме майно і останній свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю. Таким чином, оскаржувані позивачем реєстраційні дії проведені на підставі підробленого судового рішення, яке не являється судовим рішенням у розумінні закону, не набрало законної сили, а тому не може являтись документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, а тому зазначені рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є незаконними та підлягають скасуванню відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Із урахуванням наведеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, визнати незаконним та скасувати: 1) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер №29203179 від 11.04.2016р. приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Щетілової О.В. яким зареєстровано право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 , та скасувати запис №14116266 про проведену державну реєстрацію права власності за даним рішенням; 2) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №29203221 від 11.04.2016р. приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Щетілової О.В. про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :10:015:0005, що розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та скасувати запис №14116304 про проведену державну реєстрацію права власності за даним рішенням; 3) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №29212150 від 12.04.2016р. приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Щетілової О.В., яким зареєстровано обтяження (іпотека) на квартиру АДРЕСА_3 за договором іпотеки між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , та скасувати запис №14125096 про проведену державну реєстрацію права власності за даним рішенням; 4) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №29262551 від 14.04.2016р. приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу, Дніпропетровської області Щетілової О.В. про реєстрацію обтяження (іпотеки) на земельну ділянку площею 15 га, кадастровий номер :10:015:0005, що розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за договором іпотеки між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , та скасувати запис №14172365 про проведену державну реєстрацію права власності за даним рішенням; 5) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер №29280123 від 15.04.2016 р. приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Щетілової О.В. про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру по АДРЕСА_4 та скасувати запис № 14189201 про проведену державну реєстрацію права власності за даним рішенням; 6) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №29280321 від 15.04.2016р. приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу, Дніпропетровської області Щетілової О.В. про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :10:015:0005, що розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та скасувати запис №14189415 про проведену державну реєстрацію права власності за даним рішенням; 7) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №32947835 від 15.12.2016р. приватного нотаріуса Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С., яким зареєстровано обтяження (іпотека) на квартиру АДРЕСА_3 за договором іпотеки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та скасувати запис №18055625 про проведену державну реєстрацію права власності за даним рішенням; 8) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №32944401 від 15.12.2016р. приватного нотаріуса Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. про реєстрацію обтяження (іпотеки) на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :10:015:0005, що розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за договором іпотеки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та скасувати запис №18052459 про проведену державну реєстрацію права власності за даним рішенням.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.09.2020 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

21.10.2020 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи- приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С., у яких зазначено, що 15.12.2016 року ним було посвідчено іпотечний договір за реєстром №3448 на виконання забезпечень ОСОБА_2 за договором позики, укладеним 09.04.2016 року із ОСОБА_3 . Згідно п.1.2 іпотечного договору в іпотеку передано квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 загальною площею 324,8 кв.м. та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,15 га, кадастровий номер :10:015:0005, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_2 на предмет іпотеки було посвідчене договором іпотеки від 11.04.2016 року за реєстровим №1238, та №1250 від 13.04.2016 року, інформаційними довідками із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №57497621 та №57498491 від 15.04.2016 року. Перед вчинення даної нотаріальної дії приватним нотаріусом Леденьовим І.С. було здійснено відповідні перевірки та сформовані витяги, інформаційні довідки, отримані необхідні заяви від ОСОБА_2 , яка підтвердила, що об`єкти які передаються в іпотеку, належать їй на праві приватної власності, не є спільною сумісною власністю подружжя та придбані нею за особисті кошти, заяву про згоду дружини іпотекодержателя ОСОБА_5 на укладення іпотечного договору, сформовано витяг з Дердавного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави за №51033352, отримано інформаційні довідки за №75862354, №75861171, №75862002 від 15.12.2016 року, якими підтверджується зареєстроване право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, перевірено в Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів інформацію про витрачені бланки на яких посвідчено договори іпотеки та заяви про прийняття в якості виконання зобов`язання за договорами позики права власності на предмет іпотеки, що підтверджували право власності ОСОБА_2 на предмет іпотеки. Оскаржуваний іпотечний договір містить усі істотні умови, передбачені чинним законодавством та посвідчений з урахуванням вимог встановлених Законом України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до ч.2 ст.27 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не несе відповідальності у разі якщо особа, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії подала неправдиву інформацію, недійсні чи підроблені документи. Таким чином, при посвідченні іпотечного договору та здійсненні реєстраційних дій приватним нотаріусом не порушено вимог чинного законодавства.

03.11.2020 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_3 про визнання позову, в якій останній вказав, що перед підписанням договору іпотеки №3448 від 15.12.206 року до нього звернувся колега по роботі ОСОБА_6 з проханням взяти в іпотеку майно, яке належить його родині з метою захисту від рейдерів, повідомив, що за вказане майно тривалий час велись судові спори, рішення було винесено на їхню користь і дане майно було зареєстроване на його знайому Т.Донець. ОСОБА_6 показав йому усі документи на нерухомість, ніяких сумнівів у його доброчесності у нього не виникло, а тому він погодився та оформив у нотаріуса договір іпотеки на своє ім`я. При посвідченні даного договору нотаріус підтвердив правильність та законність зазначених дій. У 2019 році він отримав листа із Міністерства юстиції про оскарження зазначених реєстраційних дій, а під час допиту у кримінальному провадженні №0000982 дізнався про те, що право власності на майно ОСОБА_1 на квартиру та земельну ділянку було незаконно переоформлено на ОСОБА_4 на підставі підробленого судового рішення. Зазначив, що на спірне нерухоме майно він не претендує та просить заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

03.12.2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору- приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Щетілова О.В., приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьов І.С., ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що відомості про припинення права власності ОСОБА_1 на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 загальною площею 324,8 кв.м. та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,15 га, кадастровий номер :10:015:0005, що розташована за адресою АДРЕСА_1 внесені до Державного реєстру нерухомого майна на підставі рішень приватного нотаріуса Щетілової О.В. за індексними номерами №29203179 від 11.04.2016 року та №29280321 від 15.04.2016 року. Право власності ОСОБА_4 на квартиру було зареєстроване на підставі рішення приватного нотаріуса Щетілової О.В. за №29203179 від 11.04.2016 року, а на земельну ділянку згідно рішення № 29203221 від 11.04.2026 року. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №29280123 та № 29280321 від 15.04.2016 року приватного нотаріуса Щетілової О.В. згідно заяви іпотекодавця ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов договору іпотеки №1238 від 11.04.2016 року та договору іпотеки №1250 від 13.04.2016 року за ОСОБА_2 було зареєстроване право власності на спірне нерухоме майно. Не дивлячись на припинення права власності ОСОБА_1 на вказані об`єкти нерухомого майна позивачем за первісним позовом не визнається право власності ОСОБА_2 не це майно. Враховуючи те що, обставини пов`язані із набуттям ОСОБА_2 права власності на спірні квартиру та земельну ділянку не суперечили засадам здійснення цивільних прав, встановленим ст.12 ЦК України та підставам їх виникнення, визначеним у ст.11 ЦК України та відповідають правилам ст.ст. 328 ,330 ЦК України, вона набула у власність спірне майно на встановлених законом правових підставах, є його добросовісним набувачем, а тому дане майно не може бути витребуване у неї, що підтверджується постановою Верховного Суду від 13.11.2019 року у справі №645/4220/16-ц. Із урахуванням наведеного зважаючи на невизнання та оспорювання ОСОБА_1 її права власності просить у задоволенні первісного позову відмовити. зустрічний позов задовольнити та визнати за нею право власності на спірне нерухоме майно.

Ухвалою суду від 04.12.2020 року за заявою відповідача ОСОБА_2 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на: квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10 та земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :10:015:0005, що розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10 до розгляду справи по суті та набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Ухвалою суду від 04.02.2021 року зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання права власності прийнято до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_1

22.02.2021 року від представника позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено, що жодні договори по відчуженню спірного майна ОСОБА_1 не укладались, а правовстановлюючі документи: державний акт, договір купівлі-продажу, рішення виконавчого комітету та свідоцтв про право власності не визнані недійсними та не скасовані у встановленому законом порядку. Особи ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_1 невідомі і вона ніколи не вступала із ними у жодні відносини, про судовий спір із ОСОБА_4 їй невідомо і участі у судових засіданнях вона не приймала. Таким чином втрата ОСОБА_1 права можливості мирно володіти своїм майном є порушенням її права власності та прямо суперечить вимогам ст.41 Конституції України. Вибуття спірного майна із її власності відбулось не внаслідок помилки нотаріусів чи недоліків законодавства, а в результаті скоєння злочину, спрямованого саме на цей результат. Незаконна реєстрація права власності за ОСОБА_4 на підставі завідомо підробленої копії судового рішення не є та не може бути правовою підставою для виникнення будь-яких прав та обов`язків. При цьому у нотаріуса не виникло обов`язку перевіряти справжність судового рішення і останній не несе відповідальності за незаконні дії інших осіб. Обов`язок нотаріуса при здійсненні реєстрації на підставі судового рішення перевірити його в реєстрі судових рішень встановлений ст. 31-1 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка внесена до закону лише у 2018 році, станом на момент вчинення реєстраційних дій цього обов`язку не існувало. Оскільки первинна реєстраційна дія щодо відчуження спірного нерухомого майна була проведена на підставі неіснуючого документу, усі подальші похідні реєстраційні дії є незаконними та підлягають скасуванню, а тому твердження ОСОБА_2 про те, що право власності набуто нею на законних підставах не відповідає дійсності. В аналогічній ситуації Верховний суд у постанові від 10.06.2020 року у справі №307/2993/16-ц дійшов до висновку, що у разі коли спірне нерухоме майно вибуло із володіння його власника поза його волею на підставі неіснуючого судового рішення зазначене є підставою для витребування даного майна у останнього набувача в порядку ст.388 ЦК України.

03.03.2021 року від третьої особи-приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. надійшли письмові пояснення на зустрічну позовну заяву, аналогічні за змістом раніше наданим поясненням на первісний позов.

09.03.2021 року від позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов, у якій зазначено, що ОСОБА_1 не є тією особою, з володіння якої спірне нерухоме майно вибуло на користь ОСОБА_2 поза волею власника, оскільки дане майно відчужувалось на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 , отже обставини на які ОСОБА_1 посилається як на підставу своїх вимог та заперечень не відповідають дійсності, а її вимоги не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права. Що стосується підстав набуття права власності на спірне майно, то і сама ОСОБА_2 внаслідок збігу складних обставин та ймовірно зловмисної дії невстановленого кола осіб опинилась в ситуації суттєвої правової невизначеності а тому для повного встановлення фактичних обставин справи є необхідним допит свідків. Обвинувального вироку чи ухвали суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, якими на час розгляду справи було б встановлено, що вибуття спірного майна сталося внаслідок умисних дій ОСОБА_2 та що подібні дії були спрямовані на незаконне заволодіння майном ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

21.04.2021 року від позивача за первісним позовом ОСОБА_1 надійшла заява про зміну предмету позову відповідно до якої первісні позовні вимоги доповнено двома новими вимогами, а саме: поновити право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 10 та на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :10:015:0005, що розташована по АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 10 та на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :10:015:0005, що розташована по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 11.06.2021 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.

22.09.2021 року, 02.11.2021 року, 10.02.2022 року судом постановлені ухвалу про участь свідка ОСОБА_7 у судовому засіданні у режимі відео конференції.

Ухвалою суду від 16.06.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача за зустрічнми позовом ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 -адвокат Яковишин В.В. первісний позов підтримала із урахуванням поданої заяви про зміну предмету позову та просить його задовольнити у повному обсязі, з наведених мотивів. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просить відмовити за безпідставністю. Вказала, що ОСОБА_1 в установленому законом порядку на підставі договору купівлі-продажу у 2009 році набула право власності на земельну ділянку у с. Микуличин на якій в подальшому був збудований будинок і за позивачем зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_6 і у позивача наявні усі правовстановлюючі документи. У 2018 році ОСОБА_1 випадково із відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізналась про те, що з 11.04.2016 року власником належного їй майна зазначена інша особа- ОСОБА_2 . З метою з`ясування всіх обставин було зроблено ряд адвокатських запитів з яких встановлено, що первинне переоформлення права власності було проведене на ОСОБА_4 на підставі підробленого рішення Київського районного суду м. Сімферополя АРК Крим від 11.10.2013 року у справі №123/9141/13-ц в подальшому ОСОБА_8 відповідно до договору іпотеки передав спірне майно в іпотеку ОСОБА_2 , яка зареєструвала за собою право власності та в свою чергу передала дане майно в іпотеку ОСОБА_3 . Із долучених стороню позивача за первісним позовом доказів вбачається, що судової справи № №123/9141/13-ц не існувало, в ході порушеного за даним Фактом кримінального провадження був допитаний суддя, який нібито підписав дане рішення, який вказав, що жодного відношення до цієї справи, ніяких процесуальних рішень не виносив та не підписував. Відповідно зазначений документ не є судовим рішенням на підставі якого могла бути проведена державна реєстрація права власності. Відтак проведена за ОСОБА_4 реєстрація права власності на належне ОСОБА_1 майно є незаконною, а тому всі інші реєстраційні дії, які є похідними теж є незаконними та підлягають скасуванню. Як вбачається із ухвали суду, ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив фактичні обставини справи та подав заяву про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Він знав про те, що рішення суду є підробленим та подав його нотаріусу з метою незаконної реєстрації за собою права власності на спірне майно за що отримав грошову винагороду. На даний час триває досудове розслідування у іншому кримінальному провадженні, де встановлюються особи, які підробили чи сприяли ОСОБА_4 в отриманні даного судового рішення. Твердження про те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем даного спірного майна не відповідають дійсності, а відповідно до вимог ст.388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача якщо воно незаконно вибуло з його володіння, в даному випадку майно вибуло з володіння ОСОБА_1 у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення. Ніяких підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на дане майно немає. Також вказала, що ОСОБА_2 у 2018 році зверталась до Івано-Франківського міського суду із позовом про виселення ОСОБА_1 , було винесене заочне рішення суду яке було скасоване. Зазначила, що ОСОБА_1 надалі проживає у спірній квартирі та користується спірною земельною ділянкою. Оскільки ОСОБА_1 про порушення своїх прав дізналась із відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у 2018 році, а тому підстави для застосування позовної давності за завою ОСОБА_2 відсутні.

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 -адвокат Недоходюк І.В. первісний позов не визнав та просить у його задоволенні відмовити. Зустрічний позов підтримав та просить його задовольнити. Вказав, що реєстрація спірного майна за ОСОБА_4 була проведена на підставі рішення Київського районного суду м. Сімферополя АРК Крим від 11.10.2013 року. ОСОБА_1 не надано жодних доказів того, що дане рішення є підробленим, а посилання на відсутність відомостей про вказане рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень не можна брати до уваги оскільки на той період часу рішення могло бути не внесене у реєстр у зв`язку із анексією Криму, бази даних були втрачені. Таким чином реєстрація права власності на спірне майно на ОСОБА_4 проведена на відповідній правовій підставі. У кримінальному провадженні, про яке зазначає позивач ОСОБА_1 , не доведено вини ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_2 яка була допитана в якості свідка. Вини даних осіб у підробленні судового рішення чи інших документів не встановлено, бо кримінальне провадження було закрите за строками давності притягнення до кримінальної відповідальності, обвинувального вироку не винесено. Зазначене вказує на безпідставність заявлених позовних вимог. Також ОСОБА_2 подано заяву про застосування позовної давності, яка пропущена ОСОБА_1 , оскільки відчуження майна ОСОБА_1 відбулось ще у 2016 році про що остання повинна була знати, проте із вказаним позовом до суду вона звернулась лише у 2020 році. Підставою для задоволення зустрічного позову є те, що реєстрація права власності на спірне майно за ОСОБА_2 проведена на законних підставах і вона є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки нотаріус без відповідних правових підстав не провів би реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , майно було передане в іпотеку та у зв`язку із невиконанням боргових зобов`язань остання набула право власності на нього, після чого на законних підставах передала в іпотеку ОСОБА_3 . Вказав, що спірну земельну ділянку придбала не ОСОБА_1 , а її чоловік ОСОБА_9 спільно зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 - і після цього вони разом за рахунок коштів ОСОБА_10 почали здійснювати на даній ділянці будівництво житлового будинку. В подальшому ОСОБА_9 одружився на позивачці за первісним позовом і з незрозумілих причин дана ділянка була зареєстрована за нею, тоді з`явився ОСОБА_4 на якого перереєстрували спірне майно, після чого ОСОБА_10 для того щоб не втратити свою власність та вкладені у придбання ділянки та будівництво грошові кошти попросила свою знайому ОСОБА_2 зареєструвати право власності на спірне майно за собою. ОСОБА_1 намагається довести, що відносно неї були вчинені шахрайські дії, однак не має будь-яких доказів хто підробив судове рішення чи звідки воно взялося, що має важливе значення для розгляду справи, оскільки ОСОБА_1 сама могла попросити ОСОБА_4 провести перереєстрацію спірного майна на його ім`я.

Відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки, проте у матеріалах справи міститься його заява про визнання позовних вимог за первісним позовом.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним та зустрічним позовом приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Щетілова О.В. у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву, у якій просить дану справу розглядати у її відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним та зустрічним позовом приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьов І.С. у судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що у період з 2003 по 2008 року вона проживалау цивільному шлюбі із ОСОБА_9 у м. Дніпро. Вона його познайомила зі своїми братами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , який працював у Івано-Франківську. У 2006 році вони вирішили придбати земельну ділянку та неодноразово приїжджали у с. Микуличин, де познайомились із ОСОБА_14 , з якою домовились про продаж ділянки площею 0,15 га вартістю 51000 доларів США. ЇЇ знайомий ОСОБА_15 дав продавцю завдаток у розмірі 10000 доларів США, оформили розписку. Влітку 2007 року ОСОБА_9 поїхав у с. Микуличин, де займався будівництвом будинку на даній ділянці, потрібні були кошти у сумі 100000 доларів США. Вона передавала грошові кошти, потім взяла кредит у банку ще 120000 доларів США, кошти надавала без розписок, через деякий час гроші закінчились, а будівництво не було завершене. Коли вона повідомила ОСОБА_9 , що грошей у неї більше немає, їхні стосунки припинилися, через деякий час вона зрозуміла, що її обманюють, право власності на земельну ділянку з незрозумілих причин було зареєстроване за ОСОБА_1 . Вона протягом десяти років намагалася захистити свої права та повернути спірне майно собі, зверталась за допомогою до адвокатів, подавала позови до суду, але довести наведені нею обставини важко. Згодом вона дізналась, що ОСОБА_1 намагається переоформити спірне майно на підставних осіб шляхом продажу, побачила відповідні оголошення на інтернет сайтах. У 2015 році адвокат повідомив її, що майно зареєстроване за іншою особою, але є можливість домовитись із кінцевим власником. ОСОБА_2 домовилась про продаж майна із його попереднім власником ОСОБА_4 за кошти у сумі 60000 доларів США. Ці кошти їй погодились надати брати ОСОБА_16 , сказали, що буде оформлятись придбання через позику а саме вона мала передати кошти їх колезі ОСОБА_3 , який повинен був оформити спірне майно на себе, в подальшому дана особа відмовилась і вони домовились із ОСОБА_2 , яка є близькою знайомою. Оформляти майно на себе вона не хотіла, оскільки у неї триває спір із колишнім чоловіком. В подальшому у березні 2016 року ОСОБА_2 за вказівкою адвоката поїхала до нотаріуса, де на неї було оформлено право власності на спірне майно. Подробиці реєстрації права власності їй невідомі, оскільки особисто вона у нотаріуса присутня не була. В подальшому ОСОБА_2 зверталась до суду із позовом про виселення ОСОБА_1 та усунення перешкод у користуванні спірним майном.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що у 2006 році до неї звернулись ОСОБА_9 та ОСОБА_11 з приводу купівлі земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0.15 га. На той час вона ще не оформила усі документи по зміні цільового призначення належної їй на праві власності ділянки, а дані особи хотіли розпочинати будівництво. Через деякий час покупці приїхали, дали їй завдаток у розмірі 1000 доларів США та 9000 доларів США поклали на депозит у банку, почали просити дозвіл на початок будівництва, вона дозволила. Через деякий час ОСОБА_9 сказав. Що вони із ОСОБА_11 посварились, потім привіз ОСОБА_1 , яку представив їй як свою майбутню дружину і вони надалі разом продовжували будівництво. Потім подружжя ОСОБА_17 сказали, що потрібно поїхати до нотаріуса переоформити документи на право власності, оскільки їй гроші повністю за землю не віддали, домовились, що оформлять на неї частку у будинку, договір купівлі-продажу земельної ділянки був укладений на ім`я ОСОБА_1 . Надалі їй пояснили, що у будинку потрібно проводити ряд внутрішніх робіт і вона з отриманого завдатку дала кошти на будівництво. Коли ОСОБА_17 завершили будівництво почали задавати житло туристам і на неї було оформлене право власності на квартиру у збудованому ними будинку.

Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_14 21.12.2009 року та посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Могилевич Л.В., за реєстром № 4298 ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку площею 0,1500 га із кадастровим номером :10:015:0005, що розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення- для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Микуличинської сільської ради 10.09.2010 року за ОСОБА_1 зареєстрована на праві приватної власності десятикімнатна квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 324,8 кв.м., житловою площею 122,4 кв.м.

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №39626002 від 24.06.2015 року вбачається, що державним реєстратором реєстраційної служби Яремчанського міського управління юстиції Онучаком Р.Р. 24.06.2011 року за індексним номером 9488917 зареєстровано обтяження нерухомого майна- земельної ділянки площею 0,1500 га із кадастровим номером :10:015:0005, що розташована по АДРЕСА_1 згідно іпотечного договору №1295 від 24.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Могилевич Л.В. та договором про внесення змін до договору іпотеки №1563 від 24.06.2015 року, боржником за яким є ОСОБА_9 , майновим поручителем ОСОБА_1 , іпотекодержателем АТ «ОТП Банк», розмір основного зобов`язання 1831866,23 грн.

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав щодо нерухомого майна №222221470 від 01.09.2020 року, 223875189 від 14.09.2020 року, 222222966 від 01.09.2020 року, 223876765 від 14.09.2020 року відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер №29203179 від 11.04.2016року приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Щетілової О.В. зареєстровано право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 , запис про державну реєстрацію права власності №14116266; відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №29203221 від 11.04.2016 року приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Щетілової О.В. зареєстровано право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :10:015:0005, що розташована по АДРЕСА_1 , запис про державну реєстрацію права власності №14116304; відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №29212150 від 12.04.2016 року приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Щетілової О.В., зареєстровано обтяження (іпотеку) на квартиру АДРЕСА_6 за договором іпотеки укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , запис про державну реєстрацію права власності №14125096; відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №29262551 від 14.04.2016 року приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу, Дніпропетровської області Щетілової О.В. зареєстровано обтяження (іпотеку) на земельну ділянку площею 15 га, кадастровий номер :10:015:0005, що розташована по АДРЕСА_1 , за договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , запис про державну реєстрацію права власності №14172365; відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер №29280123 від 15.04.2016 року приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Щетілової О.В. зареєстровано право власності ОСОБА_2 на квартиру по АДРЕСА_4 , запис про державну реєстрацію права власності № 14189201; відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №29280321 від 15.04.2016 року приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Щетілової О.В. зареєстровано право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :10:015:0005, що розташована по АДРЕСА_1 , запис про державну реєстрацію права власності №14189415; відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №32947835 від 15.12.2016 року приватного нотаріуса Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С., зареєстровано обтяження (іпотеку) на квартиру АДРЕСА_6 за договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , запис про державну реєстрацію права власності №18055625; відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №32944401 від 15.12.2016 року приватного нотаріуса Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. зареєстровано обтяження (іпотеку) на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :10:015:0005, що розташована по АДРЕСА_1 , за договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , запис про державну реєстрацію права власності №18052459.

Відповідно до повідомлення ДСА України за вих. №15-31940/19 від 12.12.2019 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні судові рішення Київського районного суду м. Сімферополя АРК Крим у справі №123/1941/13-ц.

Із повідомлення ДП «Інформаційні судові системи» №836/6/06-00-20 від 14.02.2020 року вбачається, що за результатми пепервірки даних Київського районного суду м. Сімферополя, які містяться у центральній базі даних автоматизованої системи документообігу суду, судова справ №123/1941/13-ц в центральній базі даних АСДС відсутня.

Згідно повідомлення секретаріату Вищої ради правосуддя №6214/0/9-20 від 12.02.2020 року за даними автоматизованої системи діловодства будь-яких документів щодо судової справи №123/1941/13-ц до Вищої ради правосуддя не надходило.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2020 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000982 від 29.11.2019 року відносно нього закрито. Дана ухвала суду не оскаржувалась та набрала законної сили 17.04.2020 року.

Як вбачається із даної ухали суду, ОСОБА_4 , діючи умисно, реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, отримав від невстановленої особи (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) підроблену копію рішення Київського районного суду м. Сімферополь від 11.10.2013 року по справі № 123/1941/13-ц, провадження № 2/123/1501/2013, яке посвідчено підписом головуючого судді Сенько М.Ф. і має всі необхідні реквізити та елементи законного рішення відповідно до вимог Цивільно-процесуального Кодексу України, в якому згідно резолютивної частини вказаного рішення, позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договорів недійсними, задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру, загальною площею 324,8 кв.м., житловою площею 122,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_5 ; визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:015:0005, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; визнано недійсним Договір іпотеки укладений між ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк», посвідчений приватним нотаріусом Яремчанського МНО Могилевич Л.В., 28.06.2011 за реєстровим № 1295; скасовано в Державному реєстрі речових прав та обтяжень на нерухоме майно запис про реєстрацію іпотеки № 9489471, стосовно квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 ; скасовано в Державному реєстрі речових прав та обтяжень на нерухоме майно запис про реєстрацію обтяження № 9489539, стосовно квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 ; скасовано в Державному реєстрі речових прав та обтяжень на нерухоме майно запис про реєстрацію іпотеки № 9488917, стосовно земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер:10:015:0005; скасовано в Державному реєстрі речових прав та обтяжень на нерухоме майно запис про реєстрацію обтяження № 9488957, стосовно земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:015:0005; виселено ОСОБА_9 та ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_6 .

Після чого, 11.04.2016 року о 15 год. 09 хв., ОСОБА_4 , діючи умисно, доводячи свій злочинний умисел до кінця, прибув до офісу приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Щетілової О.В., який розташовано за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Калинова, буд. № 3, де надав приватному нотаріусу ДМНО Дніпропетровської області Щетіловій О.В. зазначену копію рішення для проведення нотаріальних дій, тим самим ОСОБА_4 використав завідомо підроблену копію рішення Київського районного суду м. Сімферополь від 11.10.2013 року по справі №123/1941/13-ц, провадження №2/123/1501/2013, яке посвідчено підписом головуючого судді Сенько М.Ф., за що отримав від невстановленої органом особи грошові кошти в розмірі 1000 гривень.У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.358 КК України визнав повністю, суду пояснив, що обставини вчинення ним злочину відповідають тим обставинам, що зазначені в обвинувальному акті.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із договору позики грошових коштів від 09.04.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вбачається, що за вказаним договором ОСОБА_2 отримала в позику грошові кошти у сумі 6462159,00 грн., що еквівалентно 250000 доларів США із кінцевим терміном повернення до 01.04.2018 року. Зазначений договір укладений у письмовій формі без нотаріального посвідчення.

Із іпотечного договору від 15.12.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошимнського районного нотаріального округу Леденьовим І.С., за реєстром №3448 вбачається, що даний договір укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором позики від 09.04.2016 року. Предметом договору є квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_5 та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), площею 0,15 га, кадастровий номер :10:015:0005, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, а саме: квартира на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс О.В., від 11.04.2016 року за реєстром №1238. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою №57497621 від 15.04.2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10, номер запису про право власності 14189201; земельна ділянка на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс О.В. від 13.04.2016 року за реєстровим № 1250, право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою №57498491 від 15.04.2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:10, номер запису про право власності;14189415.

Як вбачається із повідомлення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за вих.№202/6324/21/374/2022 від 12.01.2022 року у провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000983 від 29.11.2019 року про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що на даний час вона фактично продовжує проживати та користуватися спірним нерухомим майно, а саме: квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 та земельною ділянкою площею 0,15 га із кадастровим номером :10:015:0005, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а перехід права власності на дане майно до відповідача відбувся лише документально на підставі підробленого судового рішення у зв`язку із чим належним способом захисту її прав та інтересів відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» є скасування відповідних рішень та записів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за усіма подальшими набувачами даного майна, поновлення її права власності на спірне майно та припинення права власності ОСОБА_2 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.7 ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 ЦК України встановлює принципи непорушності права власності. Відповідно до цієї норми право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків встановлених цим кодексом та іншими законами України.

За приписами ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За змістом ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року право власності підлягає державній реєстрації.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав)-це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388ЦК України майно не може бути витребуване в нього.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 5 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.

Згідно зі ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією договорів купівлі-продажу за іншими особами під час його перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, за змістом ст.388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

Як зазначено у пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке надалі було відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи.

З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна.

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові.

Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16 (провадження№ 14-208цс18) прийшла до висновку, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі №202/436/17(провадження №61-38441св18), від 11.11.2019 року у справі №757/36411/17-ц(провадження №61-2093св19), від 17.12.2019 року у справі №522/3738/13-ц(провадження №61-32385св18).

У постанові від 21.11.2018 року у справі №674/31/15-ц Верховний Суд вказав, що на практиці слід розмежовувати випадки застосування двосторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна від добросовісного набувача як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням цього майна.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України).

Ефективним способом захисту права власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, є звернення до суду з віндикаційним позовом до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, тобто з позовом про повернення майна із чужого незаконного володіння.

У постанові Верховного Суду від 30.08.2019 року у справі №914/970/18 зазначено, що

віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно.

Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою, а тому пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права.

Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц, від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 12.02.2020 року у справі №П/811/1640/17 від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18, від 30 червня 2020 року у справі №19/028-10/13, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18.

Судом встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в установленому законом порядку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.12.2009 року, за реєстровим № 4298 набула у власність земельну ділянку площею 0,15 га із кадастровим номером :10:015:0005, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці був збудований об`єкт нерухомості і 10.09.2010 року за позивачем була зареєстрована на праві приватної власності 10-кімнатна квартира АДРЕСА_6 загальною площею 324,8 кв.м., житловою площею 122,4 кв.м.

В подальшому, на підставі рішень приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Щетілової О.В. №29203179 та №292803221 від 11.04.2016 року була здійснена реєстрація права власності на належні позивачу квартиру та земельну ділянку за ОСОБА_4 , який передав його в іпотеку ОСОБА_2 , після чого остання зареєструвала за собою право власності на спірне майно та передала його в іпотеку ОСОБА_3 .

Як вбачається із досліджених судом матеріалів справи, з метою здійснення реєстрації права власності на належне позивачу за первісним позовом майно за ОСОБА_4 було використане підроблене рішення Київського районного суду м. Сімферополя у справі №123/1941/13-ц, провадження № 2/123/1501/2013.

Наведене свідчить про те, що спірне майно вибуло із володіння ОСОБА_1 поза її волею, а відтак остання має право на його витребування із чужого незаконного володіння, однак із відповідною вимогою позивач до суду не зверталась та посилаючись на те, що спірне майно на момент звернення до суду продовжує перебувати у її фактичному володінні просила суд скасувати внесені рішення та записи про державну реєстрацію права власності на спірне майно за наступними набувачами та поновити її право власності, припинивши право власності відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час звернення до суду із первісним позовом відомості про речові права та їх обтяження до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до цієї статті в чинній редакції за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав (записів до Державного реєстру прав). З відображенням таких відомостей (записів) у Державному реєстрі прав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпує свою дію. Отже, вимога про скасування такого рішення після внесення на його підставі відповідних відомостей (записів) до Державного реєстру прав не відповідає належному способу захисту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 та інших.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій ст.5 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до правил статей 2,5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи, яка звернулася до суду.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати на його ефективність також з огляду на норми статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 зазначено, що розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19, 06 квітня 2021 року у справі №910/10011/19, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що у даному випадку обраний позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 спосіб захисту порушеного права власності шляхом скасування рішень та записів про проведену державну реєстрацію прав та їх обтяжень за наступними набувачами спірного нерухомого майна та поновлення права власності не є ефективним, заявлені позовні вимоги спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України та не відповідають належному способу захисту, а відтак у задоволенні первісного позову слід відмовити із зазначених підстав.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову, підстави для застосування позовної давності за заявою позивача за зустрічним позовом відсутні.

Із урахуванням встановлених фактичних обставин справи, суд також вважає, що відсутні належні правові підстави для задоволення зустрічного позову, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння ОСОБА_1 поза її волею, на підставі підробленого судового рішення, відтак волевиявлення законного володільця майна на його відчуження було відсутнє, а тому право власності на вказане майно на момент розгляду справи за первинним титулом знаходиться у позивача за первісним позовом ОСОБА_1 . На даний час спірне нерухоме майно зареєстроване на праві власності за ОСОБА_2 , а відтак остання залишається його фактичним володільцем допоки судом не буде встановлено протилежне. У ході розгляду справи позивачем за зустрічним позовом не доведено порушення її законних прав та інтересів з боку ОСОБА_1 .

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» № 4909/04, від 10.02. 2010 року).

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень та записів про проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та поновлення права власності слід відмовити у повному обсязі, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання права власності слід відмовити за безпідставністю.

У відповідності до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою суду від 04 грудня 2020 року у вказаній справі за клопотанням позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 було вжито заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на: -квартиру АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10 та зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 ); -земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :10:015:0005, що розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10 та зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до розгляду справи по суті та набрання рішенням суду законної сили, який підлягає скасуванню у зв`язку із відмовою у задоволенні позову.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у задоволенні первісного та зустрічного позовів понесені сторонами судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.13, 41 Конституції України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 158, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Щетілової Ольги Валеріївни, приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича про визнання незаконними та скасування рішень та записів про проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та поновлення права власності-відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Щетілової Ольги Валеріївни, приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно-відмовити.

Заходи забезпеченні позову, вжиті у цивільній справі №354/859/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Щетілової Ольги Валеріївни, приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича про визнання незаконними та скасування рішень та записів про проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та поновлення права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Щетілової Ольги Валеріївни, приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно згідно ухвали Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2020 року у виді накладення арешту на: -квартиру АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10 та зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 ); -земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :10:015:0005, що розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10 та зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до розгляду справи по суті та набрання рішенням суду законної сили-скасувати.

Копію рішення, після набрання ним законної сили, для негайного виконання в частині скасування заходів забезпечення позову, направити для виконання в Яремчанський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)(78501, вул. Курортна,4/2 м.Яремче, Івано-Франківської області), Відділ «Центр надання адміністративних послуг» Яремчанської міської ради Івано-Франківської області (78501, вул. Свободи, буд. 266, м. Яремче, Івано-Франківська область).

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач-відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач-позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_8 , проживає: АДРЕСА_9 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_10 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає: АДРЕСА_11 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Щетілова Ольга Валеріївна, місце знаходження: 49000, вул. Калинова, 3 м. Дніпро, Дніпропетровська область.

Третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьов Іван Сергійович, місце знаходження: 08132, вул. Л. Українки, 74А офіс188 м. Вишневе Києво-Святошинський район Київська область.

Повне судове рішення складено 27 червня 2022 року.

Головуючий суддя: Т.Л. Ваврійчук