ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5058/19
Провадження № 2/362/164/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.22 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Берковської Д.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні без фіксування технічними засобами в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Васильківська міська державна нотаріальна контора Київської області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

В серпні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру під номером АДРЕСА_1 , що видане Васильківською міською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 , та визнати за нею право спільної сумісної власності на 1/2 частку квартири під номером АДРЕСА_1 , що набута подружжям за час перебування у шлюбі.

В обґрунтуванні позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 51989560, наданим 21 травня 2018 року Васильківською міською державною нотаріальною конторою Київської області.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 925/02-14, виданою 01 серпня 2019 року Васильківською міською державною нотаріальною конторою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку квартири під номером АДРЕСА_1 , оскільки 13 листопада 2018 року на підставі заяви про видачу свідоцтва, на вищевказану квартиру було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я онука померлого ОСОБА_2 , з урахуванням часток, від яких відмовилась дружина померлого, ОСОБА_1 , та дочка померлого, ОСОБА_3 .

При видачі вищезазначеного свідоцтва нотаріусом державної нотаріальної контори у спадкову масу було включено всю квартиру. Натомість тільки Ѕ її частка належала спадкодавцеві, оскільки померлий набув право власності на квартиру, перебуваючи у шлюбі з позивачкою, отже належала вона подружжю на праві спільної сумісної власності.

Подружжя ОСОБА_5 в 2006 році виплатили вартість спірної квартири. Як наслідок, отримали Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , видане Виконавчим комітетом Васильківської міської ради Київської області 29 липня 1996 року, зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 07 липня 2006 року, на вищезазначену квартиру на ім`я ОСОБА_4 .

20.01.2020 року ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог в якій просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру під номером АДРЕСА_1 , що видане Васильківською міською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 , та визнати за нею право спільної сумісної власності на 1/2 частку квартири під номером АДРЕСА_1 , що набута подружжям за час перебування у шлюбі. Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку вказаної квартири (а.с.29-30).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.10.2019 року прийнято до свого провадження вказану справу, відкрито загальне позовне провадження та розпочате підготовче судове засідання (а.с.22-23).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.01.2020 року витребувано докази, а саме спадкову справу до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с.34-35).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.09.2021 року залучено до розгляду у справі співвідповідача ОСОБА_3 (а.с.142-143).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду (а.с.151-152).

Позивачка у судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі (а.с 140).

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача заявлених в заяві про збільшення позовних вимог (а.с. 158).

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, направила до суду клопотання про слухання судового засідання без участі сторін та просила визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири під номером АДРЕСА_1 (а.с. 146).

Представник третьої особи: в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву, в якій просили слухати справу без їх участі (а.с. 103).

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідачів, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 27 березня 2018 року (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3 , 14.06.1970 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 уклали шлюб (а.с.10).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , видане Виконавчим комітетом Васильківської міської ради Київської області 29 липня 1996 року, зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 07 липня 2006 року власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 (а.с. 12).

Згідно Довідки від 26.03.2019 року вдана ОСОБА_1 , про те, що вона з 20.07.1985 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . В 2006 році подружжя ОСОБА_5 виплатили вартість кооперативної квартири на ім`я ОСОБА_4 , який був членом кооперативу «Мир». На підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.11.2018 року право власності на квартиру зареєстрованого на ім`я ОСОБА_2 , який на підставі вищезазначеного документа зареєстрований в даній квартирі (а.с. 14).

13.11.2018 року державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори було видано на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.78).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 925/02-14, виданою 01 серпня 2019 року Васильківською міською державною нотаріальною конторою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку квартири під номером АДРЕСА_1 , оскільки 13 листопада 2018 року на підставі заяви про видачу свідоцтва, на вищевказану квартиру було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я онука померлого ОСОБА_2 , оскільки з поданих документів не вбачається, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 15-16).

Як вбачається із спадкової справи №64/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулися: ОСОБА_2 (а.с. 56), ОСОБА_1 , яка відмовилася від прийняття спадщини, за законом після померлого чоловіка ОСОБА_4 , на користь онука померлого ОСОБА_2 (а.с. 47) та ОСОБА_3 , яка відмовилася від прийняття спадщини, за законом після померлого батька ОСОБА_4 , на користь онука померлого ОСОБА_2 (а.с. 51).

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно зі змістом статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися внаслідок його смерті.

Так, згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини 1 статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим /Постанова ВС у справі 280/489/15/.

Статтею 49 Закону України «Про власність» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Судом встановлено, що померлий спадкодавець ОСОБА_4 , в період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_1 , який зареєстровано 14 червня 1970 року повністю у 2006 році виплатили вартість кооперативної квартири та отримали Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , видане Виконавчим комітетом Васильківської міської ради Київської області 29 липня 1996 року на ім`я померлого ОСОБА_4 .

Державним нотаріусом, після прийняття, спадщини позивачу не було запропоновано отримати свідоцтво про право власності на її частку в спільному вказаному майні подружжя та на частку померлого у спільній власності в порядку ст. 71 Закону України «Про нотаріат» (далі-Закону). Також, як вбачається із спадкової справи позивач не відмовлялася у Державного нотаріуса в отриманні вказаного свідоцтва.

Статтями 34, 71 Закону передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину.

Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Закону на підставі письмової заяви спадкоємця, яка прийняла спадщину, у свідоцтві про право власності може бути визначено і частка померлого у спільній власності.

У пункті 3 розділу 4 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково- експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29 січня 2009 року, зазначено, що одержання частки у спільному майні є правом того із подружжя, хто є живим. Той із подружжя, хто є живим, має право подати заяву про те, що він претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно не є особистою приватною власністю спадкодавця. Не має права відмовитись від своєї частки у спільному майні той із подружжя, який пережив, на користь інших спадкоємців, оскільки його частка не входить до складу спадкового майна.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, в т. ч. належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити право або інтерес іншим способом, що встановлено договором або законом.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру часток співвласників у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого ( ОСОБА_4 ) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/ 2» (лист ВССУ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Згідно ст. 28 КпШС України їх частки визнаються рівними. В п. 5, 7 постанови № 20 Пленуму ВСУ від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено наступне. Відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України «Про власність»). При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим законом та іншими законодавчими актами України .

Аналогічні норми містяться в ст. 60, 63, 70 СК України, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України.

Відповідно до п. 7 Постанови спільна власність вважається частковою якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч. 4 ст. 355 ЦК України), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Відповідно до ч. 4 «Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України» ЦК України застосовується до тих прав і обов`язків, які виникли до набрання чинності цього кодексу та продовжують існувати після набрання ним чинності. Отже, позивач має право у спільній сумісній власності подружжя на вищевказану квартиру.

Відповідно до ст. 2, 318 ЦК України річ (майно) може знаходитись у власності фізичних осіб. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особі має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити частково та визначити, що частка померлого ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 становила 1/2 частку, а тому підлягає визначити, що ОСОБА_1 в праві спільної сумісної власності на вказану квартиру становить належить на праві власності 1/2 частка.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що іншими підставами визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Оскільки у зв`язку з видачею ОСОБА_2 13.11.2018 року свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно померлого ОСОБА_4 було порушено право позивача на одержання частки у спільному майні, а відмовитись від своєї частки у спільному майні той із подружжя, який пережив, на користь інших спадкоємців не має права, оскільки його частка не входить до складу спадкового майна, державним нотаріусом, після прийняття, спадщини позивачу не було запропоновано отримати свідоцтво про право власності на її частку в спільному вказаному майні подружжя, суд приходить до переконливого висновку про наявність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.11.2018 року державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.11.2018 року недійсним у цілому суд не вбачає, оскільки судом встановлено, що нотаріусом було помилково визначено всю квартиру успадкованого відповідачем майна, та замість 1/2 частки було видано право на спадщину на все майно, у зв`язку з чим, слід визнати оспорюване свідоцтво недійсним лише в частині визначеної в ньому частки успадкованого майна.

Слід звернути уваги на те, що у випадку визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним в цілому, будуть порушені спадкові права ОСОБА_2 та його право власності на успадковану частку, оскільки судом було встановлено, що відповідач у встановлений законом строк та порядку прийняв спадкове майно, а отже успадкував на 1/2 частину належного спадкового майна померлому ОСОБА_4 , оскільки інші спадкоємці першої черги відмовилися у прийняті спадщини на користь ОСОБА_2 , яке складається з 1/2 частини спадкової квартири.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 13.11.2018 року підлягають частковому задоволенню, та оспорюване свідоцтво слід визнати недійсним лише в частині визначеної в ньому частки успадкованого майна.

Щодо позовних вимог позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом.

Оскільки ОСОБА_2 , від спадщини не відмовився, прийняв її в установленому законом порядку у встановлений законом строк, а отже він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті діда ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 5, 15, 16, 321, 328, 364, 367, 392, 1217, 1218, 1220, 1223, 1226, 1258, 1259, 1261-1265, 1269, 1270, 1282 ЦК України, ст. 71 Закону України «Про нотаріат», ст. 17, 49, 55 3акону України «Про власність», статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, статтями 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Васильківська міська державна нотаріальна контора Київської області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.11.2018 року, видане Васильківською міською державною нотаріальною конторою, на ім`я ОСОБА_2 , зареєстроване в реєстрі за № 1-1943 - частково недійсним, в частині Ѕ частки успадкованого майна квартири під номером АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на Ѕ частку квартири під номером АДРЕСА_1 , що набута подружжям за час перебування у шлюбі.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення виготовлено 14.06.2022 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко