Справа № 303/8826/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Собослоя Г.Г., розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу адвоката Сідуна Владислава Мирославовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 квітня 2022 року (у складі судді Монича В.О.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у листопаді 2021 р.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу та до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування позовних вимог указав, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який із січня 2021 р. проживає із позивачем і перебуває на його утриманні. Відповідач добровільно допомоги на утримання сина не надає. Відтак, позивач вимушений звертатися до суду із цією позовною заявою.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 06 квітня 2022 р. у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спільний син сторін із січня 2021 р. проживає разом із позивачем, а відповідач жодних коштів на його утримання не надає, хоча відповідач сплачував аліменти на користь відповідача на утримання сина до того часу поки він проживав разом із відповідачем, а також на утримання доньки.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до того, що в січні 2021 р. між сторонами було укладено угоду, що відповідач добровільно передає спільного сина на тимчасове утримання і виховання позивачу, також було досягнуто згоди, що позивач не сплачує аліменти відповідачу на утримання сина ОСОБА_4 , а від сплати аліментів на утримання доньки відповідач відмовляється добровільно, так як і відмовилася від сплати позивачем боргу по сплаті аліментів у сумі майже 30 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи це, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із безпідставності позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 22 квітня 2010 р., і копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 23 жовтня 2008 р., у сторін народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4, 26-27).

Згідно з довідкою, виданою виконкомом Івановецької сільської ради Мукачівського району 15.09.2021 р. за № 793, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з січня місяця 2021 р. проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Довідкою, виданою директором Івановецької гімназії Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області № 47 від 14.09.2021 р., стверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 02.02.2021 р. навчається в Івановецькій гімназії (а.с.6).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 22.11.2021 р. № 59197622/1 залишок заборгованості по сплаті аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 22 701 грн. 00 коп. (а.с.28-30).

22 листопада 2021 р. головним державним виконавцем у межах ВП № 59197622 було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с.32-33).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 12 серпня 2021 р., ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні виконавчого листа № 2-4277 виданого 28.11.2011 р. таким, що не підлягає виконанню (а.с.35-37).

Відповідно до заяви-згоди від 28.01.2021 р. ОСОБА_2 віддала колишньому чоловіку ОСОБА_1 на тимчасове виховання та проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.38).

Указана заява-згода була завірена нотаріально та зареєстрована в реєстрі під №136,137.

Відповідно до цієї заяви з позивачем тимчасово залишився проживати спільний син сторін, а з відповідачкою залишилась проживати спільна донька сторін, тобто, кожна дитина залишилась на вихованні і утриманні в кожного з батьків.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

За змістом ст. 189 СК України договір про сплату аліментів є різновидом цивільно-правових договорів та регулюється сімейним та цивільним законодавством. Цей договір заснований на одному із загальних принципів регулювання сімейних відносин, відображеному у ст. 9 СК України, якою встановлено положення про те, що регулювання сімейних відносин може відбуватися за домовленістю (договором) між учасниками цих відносин. Зазначений договір спрямований на настання правових наслідків, передбачених нормами сімейного законодавства, - на надання батьками утримання їхній дитині. Крім того, договір між батьками про сплату аліментів на дитину спрямований, насамперед, на добровільне виконання матір`ю чи батьком дитини її аліментного обов`язку.

За приписами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Так, дійсно матеріалами справи встановлено, що спільний син сторін із січня 2021 р. проживає разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5), однак, поряд із цим є чинною заява-згода від 28.01.2021 р., відповідно до якої відповідач не заперечувала віддати позивачеві на тимчасове виховання і проживання їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У такому випадку кожна дитина залишається на вихованні та утриманні в кожного з батьків і звісно, що аліменти ніхто, нікому не зобов`язаний сплачувати (а.с.38).

Також позивач звертався до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, і посилався на те, що оскільки цією заявою визначено, що аліменти ніхто та нікому не зобов`язаний сплачувати, то виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні про стягнення із нього аліментів належить визнати таким, що не підлягає виконанню (а.с.35-37).

Отже, фактично позивач у зв`язку з існуванням заяви-згоди від 28.01.2021 р. визнає, що колишнє подружжя не зобов`язане одне одному сплачувати аліменти на утримання дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За умови, що позивач жодними належними та допустимими доказами не довів наявність правових підстав для задоволення його позовних вимог, то суд першої інстанції цілком законно відмовив йому у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України ,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу адвоката Сідуна Владислава Мирославовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 квітня 2022 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 28 червня 2022 р.

Судді: