Справа №333/4981/21
Провадження №2/333/549/22
02 лютого 2022 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Бобко О.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_5 про відібрання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без позбавлення батьківських прав, встановлення над ними опіки та стягнення аліментів на їх утримання.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач у справі є мітір`ю двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком яких є її син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
З листопада 2020 року ОСОБА_5 проживає окремо від дітей в м. Нікополь, Дніпропетровської області та фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків - життями доньок не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з ними, матеріальної допомоги на їх утримання не надає.
Малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 та знаходяться на утриманні останньої. Зазначена квартира належить позивачу та ОСОБА_6 .
Дітям забезпечуються гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачем та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 склалися усталені доброзичливі стосунки. Позивач створює всі необхідні умови для проживання дітей, одягає їх та виховує.
Відповідача не цікавить фізичний та духовний розвиток дітей, їх стан здоров`я.
Наявність номінальної матері, яка існує лише в офіційних документах, створює для позивача деякі складнощі під час оформлення документів для лікування дітей, отримання дозволу на щеплення, влаштування дітей на навчання до школи. Ситуація ускладнюється тим, що місце перебування відповідача частіше за все не відоме, а зв`язок відсутній.
Враховуючи вище викладене, а також те, що ОСОБА_5 жодним чином не підтримує дітей матеріально, позивач просить суд відібрати малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у матері без позбавлення її батьківських прав строком на 1 рік, передати їх під опіку ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на їх утримання у розмірі по 1/6 частини її заробітку (доходу) (на кожну), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття.
Ухвалою суду від 23.07.2021 року провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 17.09.2021 року залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Нікопольську міську раду Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування та ОСОБА_6 .
Ухвалою суду від 17.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у ньому та просила суд їх задовольнити. Крім того, зазначила, що її син - ОСОБА_6 є біологічним батьком малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На цей час ОСОБА_6 вдома не проживає і рідко відвідує дітей. Позивач фактично сама утримує ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Відповідач ОСОБА_5 та третя особа ОСОБА_6 перебували у цивільному шлюбу та приблизно з 2012 року проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Проживали разом до 2018 року.
Діти ходили до дитячого садочку, кошти на який давала вона.
У зв`язку з тим, що відповідач не оформила документи, діти не пішли до школи та в період з 2019 року по 2020 рік нікуди не ходили. З 01.09.2021 року діти пішли до школи.
Перший раз ОСОБА_5 пішла з дому у 2018 році, проживала з іншим чоловіком приблизно шість місяців, дітей забирала на вихідні.
В 2019 році відповідач повернулась додому та в травні 2019 року забрала дітей, з вересня 2019 року почала з ними бродяжити, діти були безпритульні приблизно два місяці.
В жовтні 2019 року ОСОБА_5 привела дітей та останні з цього часу проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні.
Приблизно через рік, в жовтні 2020 року ОСОБА_5 зателефонувала та повідомила, що вагітна та проживає з іншим чоловіком у м. Нікополь, Дніпропетровської області.
Також, ОСОБА_1 зазначила, що, у зв`язку з неявкою відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач - ОСОБА_5 до зали судового засідання жодного разу не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті та направлення на адресу реєстрації та фактичного проживання останньої судових повісток.
У зв`язку з вищезазначеним, на підставі ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи.
На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалив заочне рішення.
В судовому засіданні представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування Омельчук В.А. позов підтримала, просила суд ухвалити рішення в інтересах малолітніх дітей.
Представник третьої особи - Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, як органу опіки та піклування та третя особа ОСОБА_6 до зали судового засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Заслухавши пояснення позивача та думку представника третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглянувши заявлені вимоги про відібрання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у матері - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без позбавлення її батьківських прав, суд дійшов до такого.
У пункті 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1). Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ч. 2).
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3).
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.05.2013 року серії НОМЕР_2 , актовий запис №23 (а.с. 5), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 14.05.2014 року серії НОМЕР_3 , актовий запис №510 (а.с. 6).
При цьому, в судовому засіданні позивач зазначила, що її син - ОСОБА_6 є біологічним батьком малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Частиною 1 ст. 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.
В судовому засіданні встановлено, що позов про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав пред`явлено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України - ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.
Європейський суд у своєму рішенні у справі «Мамчур проти України» зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Судом встановлено, що малолітні діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично більше двох років проживають за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою за підписом Голови правління ОСББ «КОМУНАРОВЕЦЬ-7» від 04.06.2021 року (а.с. 14).
Під час розгляду справ по суті судом встановлено, що мати - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з жовтня 2019 року проживає окремо від дітей в м. Нікополь, Дніпропетровської області, фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, життями доньок не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з ними, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, не цікавиться фізичним та духовним розвиток дітей, їх станом здоров`я.
Доказів протилежного матеріали цивільної справи №333/4981/21 не містять та відповідачем не надано.
Згідно з актом обстеження умов проживання від 12.05.2021 року, з метою перевірки умов проживання ОСОБА_5 , проведено обстеження житлового приміщення однокімнатної квартири на 1 поверсі п`ятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_3 та встановлено, що санітарно-гігієнічні умови задовільні, є газо-, водо-, електропостачання, старі меблі, сперте повітря. Для виховання, розвитку, навчання та проживання дітей частково створені умови - лише одне ліжко, стола письмового немає. За вказаною адресою проживає: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , 1977 року народження. Для виховання дітей створено мінімальні умови для проживання, мати не працює, відсутні документи, проживає у співмешканця (а.с. 36).
Як вбачається із висновку районної адміністрації ЗМР по Комунарському району від 17.11.2021 року №2972/01-37/19.02, на підставі того, що мати - ОСОБА_5 неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно дітей, комісія з питань захисту прав дитини в інтересах дітей вважає за доцільне відібрати малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у матері - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без позбавлення її батьківських прав (а.с. 45).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 , в порушення ст.ст.150, 152, 155, 180 СК України, ухиляється від виконання обов`язків матері по вихованню та утриманню своїх малолітніх дітей, а тому вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та відібрати малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у матері - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без позбавлення її батьківських прав строком на один рік.
Суд вважає, що прийняте рішення буде відповідати інтересам неповнолітніх дітей. Тривала відсутність біологічних батьків за місцем мешкання, відсутність будь-якого інтересу останніх до судової справи свідчить, що позивач є єдиним опікуном дітей.
При розгляді позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про передання під її опіку малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 243 СК України, опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років (ч. 2). Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України (ч. 3).
Частиною 3 ст. 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Опіка встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника (ч. 1 ст. 64 ЦК України).
Згідно з ст. 63 ЦК України, опікуном може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 2). Фізична особа може бути призначена опікуном лише за її письмовою заявою (ч. 3). Опікун призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна. При призначенні опікуна для малолітньої особи враховується бажання підопічного (ч. 4).
В судовому засіданні встановлено, що позивач є бабусею малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_1 є співвласницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14.01.2009 року № НОМЕР_4 (а.с. 20) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.02.2009 року №21879937 (а.с. 20).
Згідно з висновком служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 26.11.2021 року №01.01-18/2767, служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради ставить ОСОБА_1 на облік як кандидата в опікуни за №1132 від 16.11.2021 року, та вважає доцільним встановлення опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у разі набуття малолітніми правового статусу дітей, позбавлених батьківського піклування.
З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про призначення її опікуном над малолітніми онуками - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам дітей. У зв`язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задовольняються судом.
Розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд виходить з такого.
Частиною 4 ст. 170 СК України передбачено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.
Статтею 180 СК України врегульовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Встановлюючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей, суд виходить з того, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня складає 2 618 гривень.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має нормальний стан здоров`я та є працездатною особою, доказів того, що її матеріальний стан не дозволяє виконати рішення суду, останньою надано не було.
З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи інтереси дітей, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі по 1/6 частини на кожну дитину від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на період відібрання дітей у матері, починаючи стягнення з 20.07.2021 року, оскільки, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
У зв`язку з тим, що судом прийнято рішення про відібрання дітей строком на 1 рік, судом відмовляється у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітніх дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Також, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір в розмірі 1 816 грн. судом покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 130, 141, 258, 259, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-
Відібрати малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у матері - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без позбавлення її батьківських прав строком на 1 рік.
Призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) опікуном над малолітніми дітьми - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на період їх відібрання.
Стягнути на період відібрання дітей з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 20.07.2021 року.
Стягнути на період відібрання дитини з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 20.07.2021 року.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) - 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору.
Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) в дохід держави - 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному обов`язковому виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне рішення складено 11.02.2022 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С.Холод