КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3081/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
УХ В А Л А

Іменем України

30 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Шкоріної О.І., Ратнікової В.М.,

розглянувшизаяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» про визнання договору нікчемним, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

У вересні2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» про визнання договору нікчемним, зобов`язання вчинити певні дії.

Позов обґрунтовувала тим, що 26 вересня 2019 року сторони уклали Договір №26-09-19-01-А про надання коштів в сумі 60 000 грн. з кінцевим строком повернення 25 вересня 2020 року, та сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 42 % річних.

Для забезпечення виконання договору було укладено Іпотечний договір, а в подальшому укладено п`ять договорів про внесення змін та доповнень.

Відповідно до Додатку №6 від 26.09.2019 року загальна вартість кредиту складає 767 306 грн.77 коп, однак на рахунок надійшло близько 250 000 грн. в сукупності.

Вважала,що кредитний договір укладений з порушенням вимог закону в частині предмету кредитного договору та просилавизнати недійсним Договір № 5 від 29.05.2020 року в частині предмету договору, а саме:суми кредитних коштів у зв`язку з порушенням кредитором своїх зобов`язань, і зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором та внесення змін та доповнень №1,№2,№3,№4,№5 до даного кредитного договору у зв`язку з невиплатою кредитором повної суми кредитних коштів.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну ОСОБА_1 направила до Київського апеляційного суду.

На запит Київського апеляційного суду від 04 січня 2022 року, вказана цивільна справа надійшла 29 червня 2022 року.

Так, разом із апеляційною скаргою ОСОБА_1 подала заяву, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, а саме - на предмет іпотечного договору №26-09-19-01-А від 26 вересня 2019 року, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві, який оскаржується у судовому порядку.

Заяву обґрунтовує тим, що у ОСОБА_1 існує обгрунтований страх того, що предмет іпотеки за Іпотечним договором буде реалізовано відповідачем, оскільки він неодноразово погрожував їй цим.

Вказує, що не відчуває себе захищеною у правовому полі і саме тому в даному випадку існує гостра необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Дослідивши доводи заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що вказана заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом ч.ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідками встановлення обов`язку або заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав і законних інтересів інших учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, так як питання обґрунтованості заявлених вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суд (постанова від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Згідно до вимог ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.1.2 Іпотечного договору від 26 вересня 2019 року предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , що складається з 2-х житлових кімнат загальною площею 43,20 кв.м та жилою площею 25,30 кв.м.

З огляду на вищевикладене, так як предметом спору у даній справі є визнання нікчемним договору №5 від 29 травня 2020 року до Договору №26-09-19-01-А від 26 вересня 2019 року в частині предмету договору, а саме, суми кредитних коштів у зв'язку з порушенням Кредитором своїх зобов`язань і зобов`язання зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором, колегія суддів не вбачає підстав для забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_1 , так як вказана квартира не є предметом даного спору, цей спір не є майновим і вжиття вказаних заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на предмет іпотечного договору не направлена на забезпечення виконання можливого рішення у даній справі.

Заявницею ОСОБА_1 не доведено жодними належними та допустимими доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів учасників справи, за захистом яких вона звернулася до суду з позовом про визнання договору нікчемним та зобов`язання вчинити певні дії.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України та позиції Європейського суду з прав людини, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, колегія суддів вважає, що подана заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149, 150 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» про визнання договору нікчемним, зобов`язання вчинити певні діївідмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: