КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/6548/2022 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк», третя особа: Національний банк України про відшкодування збитків,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Таскомбанк», третя особа Національний банк України про відшкодування збитків в розмірі 71 грн 98 коп.

Посилається на те, що 13.12.2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Таскомбанк» було укладено договір № ДВ-007/585934 банківського вкладу від 13.12.2019 на суму 1 000 грн., строком з 13.12.2019 року по 14.12.2020 року включно з виплатою процентів два рази в місяць з розрахунку 17,5% річних. Станом на 13.12.2020 року сума вкладу після поповнення склала 187 000 грн.

Крім того, посилається на те, що 14.12.2020 року відповідач порушив зобов`язання по договору та в односторонньому порядку достроково розірвав договір 14.12.2020 року о 08 год. 05 хв. та не нарахував і не виплатив проценти по вкладу в розмірі 71 грн 98 коп. за останній день строку залучення вкладу - 14.12.2020 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 01 лютого 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на те, що суд першої інстанції умисно застосував примітивний обман стверджуючи, що позивач не надав суду належних доказів того, що позивачу не були нараховані і не були виплачені проценти за останній день строку залучення вкладу за 14.12.2020 року.

Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано жодних документів на підтвердження внесених ним сум вкладів та виплачених в період дії договору процентів.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що 13.12.2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Таскомбанк» було укладено договір № ДВ-007/585934 банківського вкладу від 13.12.2019 року на суму 1 000 грн., строком з 13.12.2019 року по 14.12.2020 року включно з виплатою процентів два рази в місяць з розрахунку 17,5% річних. (а.с.7).

Станом на 13.12.2020 року сума вкладу після поповнення склала 187 000 грн.

Згідно виписки по рахунку АТ «Таскомбанк» по картковорму рахунку ОСОБА_1 14 грудня 2020 о 08:05 год. відбулась виплата відсотків за депозитом у сумі 1 007 грн 72 коп.; 14.12.2020 року о 08:05 год. відбулась виплата коштів за депозитом; 14.12.2020 року о 15:57 год. відбулась видача коштів з рахунку ОСОБА_1 у сумі 188 008,00 грн.(а.с.8).

Позивач посилається на те, що відповідач порушив зобов`язання по договору та в односторонньому порядку достроково розірвав договір 14.12.2020 року о 08 год. 05 хв. та не нарахував і не виплатив проценти по вкладу в розмірі 71 грн 98 коп., за останній день строку залучення вкладу, а саме 14.12.2020 року.

Відповідно до п. 1.3 договору банківського вкладу № ДВ-007/585934, вклад залучається на строк з моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний в п. 1.6 цього договору, та по 14.12.2020 року включно, надалі за текстом - «строк залучення вкладу». (а.с.7).

Відповідно до п. 1.10 договору банківського вкладу, вклад виплачується вкладнику по закінченню строку залучення вкладу, зазначеного в п. 1.3. даного договору, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції з яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів, відкритий вкладнику в установі банку у валюті, що відповідає валюті зарахування. (а.с.7).

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Згідно п.п. 1.21 та 1.22 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" операційний день - частина робочого дня банку або іншої установи - учасника платіжної системи, протягом якої приймаються від клієнтів документи на переказ і документи на відкликання та можна, за наявності технічної можливості, здійснити їх обробку, передачу та виконання. Тривалість операційного дня встановлюється банком або іншою установою - учасником платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах; операційний час - частина операційного дня банку або іншої установи - учасника платіжної системи, протягом якої приймаються документи на переказ і документи на відкликання, що мають бути оброблені, передані та виконані цим банком протягом цього ж робочого дня. Тривалість операційного часу встановлюється банком або іншою установою - учасником платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди ( ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Судом встановлено, що 14.12.2020 року відбулась виплата відсотків за депозитом у сумі 1 007 грн 72 коп., виплата коштів за депозитом; та видача коштів з рахунку ОСОБА_1 у сумі 188 008,00 грн.

Позивач надав копію договору банківського вкладу, згідно з яким ним було здійснено вклад на суму 1 000 грн. строком з 13.12.2019 року по 14.12.2020 року включно з виплатою процентів два рази в місяць з розрахунку 17,5% річних.

14.12.2020 року позивач отримав 188 008,00 грн. з вкладного рахунку разом із процентами в сумі 1 007 грн 72 коп.

Судом правильно встановлено, що позивачем не було надано суду документів на підтвердження внесених ним сум вкладів та виплачених в період дії договору процентів, з яких суд міг би дійти висновку про те, що йому фактично не було виплачено відсотки за останній день розміщення вкладу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо не прийняття до уваги твердження позивача про ненарахування і невиплату процентів по вкладу в розмірі 71 грн 98 коп. за останній день строку залучення вкладу 14.12.2020 року, оскільки позивачем не доведено доказами відповідно до приписів статей 76-81 ЦПК України, що такі кошти не були нараховані.

Крім того, закриття банківського рахунку та отримання позивачем коштів 14.12.2020 року не свідчить про відсутність нарахування процентів банком за вказаний день, та не свідчить про порушення відповідачем умов договору.

Крім цього, позивачем не було надано доказів дострокового розірвання відповідачем договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції умисно застосував примітивний обман стверджуючи, що позивач не надав суду належних доказів того, що позивачу не були нараховані і не були виплачені проценти за останній день строку залучення вкладу за 14.12.2020 року колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді