Справа № 152/399/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 червня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/399/22

Провадження №2/152/171/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

розглянувши в залі суду в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,

встановив:

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача

1. Виклад позиції позивача.

17.05.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області з вказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті (ј частки) всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, до досягнення дитиною повноліття.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що проживала з відповідачем ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Від спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу вона та відповідач мають дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, утримання сім`ї, ведення господарства, утримання та виховання дитини, у зв`язку із чим вони перестали проживати однією сім`єю.

Відповідач уникає належного виконання обов`язку по утриманню малолітньої дитини, тому дитина знаходиться на її утриманні.

Їй відомо, що відповідач здоровий, працездатний, може працювати та працює, отримує грошові кошти, тобто має можливість сплачувати аліменти на дитину в частці в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.

Зазначене гарантуватиме постійну сплату аліментів щонайменше в мінімальному гарантованому розмірі, визначеному законодавством, та при підвищенні прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку розмір аліментів підвищуватиметься автоматично.

При обґрунтуванні позовних вимог позивач покликається на норми ст.ст.7, 141, 150, 155, 180-183, 191 СК України.

2. Виклад позиції відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень що викладених у позовній заяві обставин та позовних вимог, відповідно до норм діючого ЦПК України, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 18.05.2022 року (а.с.14-15), яку отримав 23.05.2022 року, що підтверджується зворотним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.17).

Також, з огляду на те, що станом на час розгляду справи 07.06.2022 року не закінчився строк на подання відповідачем відзиву на позов, судом відклався розгляд справи для подання відзиву на позов, про що постановлено ухвалу від 07.06.2022 року (а.с.20-21).

Вказана ухвала суду станом на час розгляду справи 30.06.2022 року також залишена відповідачем без належного реагування та відзиву на позов із викладенням своїх заперечень щодо позовних вимог ОСОБА_1 до нього про стягнення аліментів ОСОБА_2 до суду не подав.

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача

1. Позивач ОСОБА_1 , згідно з прохальною частиною позовної заяви, просить розгляд справи проводити у її відсутності (а.с.1-2).

Інших заяв і клопотань, пов`язаних із розглядом справи, позивач до суду не подавала.

2. Відповідач ОСОБА_2 06.06.2022 року та 28.06.2022 року подав на електронну адресу суду електронні звернення, зі змісту яких вбачається, що він просить розгляд справи, призначений на 07.06.2022 року, відкласти на 27.06.2022 року, а розгляд справи, призначений на 30.06.2022 року, відкласти на іншу дату, зсилаючись на те, що очікує довідку про доходи, яку, як зазначає, спершу повинен був отримати до 27.06.2022 року, а тепер після 20.07.2022 року (а.с.18, 26).

Заяв, клопотань, письмових пояснень, пов`язаних із розглядом справи, відповідач до суду не подавав.

3. Також, сторони не подавали клопотань про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з їх повідомленням (викликом).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали суду від 18.05.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину; відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 07.06.2022 року без повідомлення (виклику) сторін.

2. Відповідно до ухвали суду від 07.06.2022 року, розгляд справи відкладено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 09 годину 30 червня 2022 року у зв`язку із тим, що не закінчився строк, встановлений судом в ухвалі від 18.05.2022 року, на подання заяв по суті відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив (а.с.20-21).

3. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України).

Вказана вимога ЦПК України судом була роз`яснена сторонам у справі в ухвалі про відкриття провадження у справі від 18.05.2022 року, а також роз`яснено строк, у який сторони мають право подати клопотання про розгляд справи з їх повідомленням (викликом).

Сторони у справі отримали вказану ухвалу суду, відповідно, позивач 18.05.2022 року через свого представника (а.с.16), відповідач 23.05.2022 року, згідно із зворотним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.17), та не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

5. Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення електронного звернення відповідача ОСОБА_2 про відкладення судового засідання, призначеного на 30.06.2022 року, виходячи з наступного.

Так, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов із викладенням своїх заперечень щодо обставин, зазначених у позові, а також щодо способу стягнення аліментів, зокрема, в частці від його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також щодо розміру частки стягуваних аліментів, а саме ј частки від його заробітку (доходу).

Крім того, враховуючи, що подання відзиву є правом, а не обов`язком відповідача, останній мав можливість надіслати письмові пояснення, відповідно до вимог ст.ст.43, 49 ЦПК України, в яких висловити свою думку з приводу заявлених до нього вимог про стягнення аліментів, щодо обставин працездатності, працевлаштування, наявності інших утриманців, стану здоров`я.

Проте, такі пояснення відповідачем до суду не подавалися, хоча він не був позбавлений такого права та можливості з огляду на те, що ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримав 23.05.2022 року, що підтверджується зворотним рекомендованим поштовим повідомленням.

Також, відповідач не скористався своїм правом подати клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, строк подання якого роз`яснено судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

У п.41 рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/02) зазначається, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідач ОСОБА_2 , на переконання суду, безперечно розумів, що у строк, встановлений судом, мав право подати відзив на позов, клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, проте, жодних зауважень з приводу неможливості у вказані строки, викладені в ухвалі про відкриття провадження, не висловив.

Відтак, судом встановлено наступні обставини: 1) ухвала суду з інформацією про час та місце розгляду цивільної справи та з пропозицією надати відзив на позов та клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін направлена судом за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 , зазначеним у інформаційній довідці Рахнівсько-Лісового старостинського округу (а.с.13); 2) вказана ухвала суду від 18.05.2022 року вручена ОСОБА_2 завчасно до розгляду справи, зокрема, 23.05.2022 року (а.с.17); 3) ухвала суду від 07.06.2022 року про відкладення розгляду справи на 30.06.2022 року вручена ОСОБА_2 завчасно, зокрема, 14.06.2022 року (а.с.25); 4) будь-які клопотання, заяви тощо, які б обґрунтовували неможливість подання відзиву на позов чи клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, а також поважність причин для відкладення судового засідання, ОСОБА_2 до суду не подані.

Таким чином, приходжу до висновку, що ОСОБА_2 , якому відомо про розгляд у Шаргородському районному суді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до нього про стягнення аліментів, не подавши відзиву на позов, письмових пояснень чи заперечень щодо позову, обґрунтованих заяв чи клопотань про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи та про необхідність відкладення судового розгляду, своїми фактичними діями ігнорує вимоги ухвал суду від 18.05.2022 року та від 07.06.2022 року, що вказує на його небажання як подати відзив на позов чи заяву про визнання позовних вимог, так і на небажання брати участь в безпосередньому розгляді справи за участю сторін, та, фактично, у такий спосіб він реалізує надані йому права, передбачені ст.ст.43, 49 ЦПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції.

Зважаючи на викладені обставини, оскільки ОСОБА_2 своєчасно повідомлений про час і місце розгляду справи, був обізнаний про відкладення розгляду справи, не вживав заходів для подання відзиву, письмових пояснень щодо позову, або клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, то його електронні звернення про відкладення розгляду справи без зазначення обґрунтованих підстав для цього свідчать про свідоме затягування розгляду справи.

Проте, відкладення розгляду справи нівелюватиме завдання ЦПК України про своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи, зокрема, у цій цивільній справі, з метою ефективного захисту права дитини при вирішенні спору щодо її утримання батьком.

Відтак, перешкод для здійснення судового розгляду справи немає, оскільки строк на подання відповідачем відзиву закінчився 07.06.2022 року.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дитину.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Шаргород народився ОСОБА_3 , про що 28.03.2020 року складено актовий запис №72 Шаргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), батьками якого зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Вказана обставина підтверджується засвідченою копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4), не оспорюються сторонами, тобто визнається ними, тому, в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю ОСОБА_1 , що вбачається із довідки Рахнівсько-Лісового старостинського округу Шпиківської селищної ради за №1632 від 12.05.2022 року (а.с.5) та не оспорюється сторонами, тобто визнається ними, тому, в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Згідно із довідкою Рахнівсько-Лісового старостинського округу Шпиківської селищної ради за №1633 від 12.05.2022 року, дитина ОСОБА_3 , 2020 року народження, знаходиться на утриманні позивача (а.с.6).

Вказана обставина також не заперечується відповідачем з огляду на те, що останній не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень щодо обставин, зазначених у позовній заяві, тобто визнається сторонами, тому, в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

З огляду на те, що органом місцевого самоврядування зазначається про здійснення утримання дитини ОСОБА_3 лише позивачем, то судом встановлено факт, що відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, що вбачається також із позовної заяви та, на переконання суду, не заперечується відповідачем, оскільки останній не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень щодо вказаної обставини.

У зв`язку із чим ОСОБА_1 змушена звертатися до суду з цим позовом для вирішення питання щодо утримання дитини відповідачем.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що відповідач фізично здоровий, працездатний, може працювати та працює, отримує заробіток (дохід).

Вказана обставина також не заперечується відповідачем, з огляду на те, що останній не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень.

Суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини, оскільки доказів того, що він є непрацездатним, або що він не працює та не отримує доходу, останній суду не надав, так як відзиву на позов із викладенням заперечень щодо заявлених до нього вимог не надіслав.

Таким чином, суд вважає, що відповідач від добровільного надання щомісячної матеріальної допомоги на утримання дитини ухиляється, оскільки, як вбачається з позовної заяви та досліджених у справі доказів, весь обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням дитини, покладено на позивача ОСОБА_1 , з якою проживає дитина.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи також із того, що відповідачем не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати, отримувати дохід та утримувати дитину.

Відтак, суд встановив порушення прав позивача та малолітньої дитини сторін на належне утримання дитини з боку батька, яке підлягає судовому захисту.

Визначення аліментів у частці від доходу відповідача в розмірі чверті доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, гарантуватиме отримання дитиною надійного стабільного утримання з боку батька в межах мінімальної соціальної гарантії, встановленої державою в ч.2 ст.182 СК України, а також позбавить позивача та відповідача від необхідності в майбутньому звертатися з позовом до суду про зміну розміру аліментів при підвищенні соціальних гарантій чи при зменшенні доходів платника аліментів.

Таким чином, порушені права позивача на утримання з боку батька ОСОБА_2 малолітньої дитини ОСОБА_3 , який проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні, підлягають поновленню шляхом задоволення позову.

Отже, суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду, тобто з 17.05.2022 року, і до повноліття дитини.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенцією про права дитини.

Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення аліментів.

Згідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України).

VІ. Висновки суду

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дитини і обсяг обов`язків по її утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови, тому позов підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивача на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дитини без участі відповідача, який від матеріального утримання дитини ухиляється.

При визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, за вибором позивача ОСОБА_1 , відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України, а також враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не висловив заперечень щодо такого способу стягнення аліментів.

До того ж, аліменти, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, необхідно визначити в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду починаючи, відповідно до ст.191 СК України, та до досягнення сином сторін ОСОБА_3 повноліття.

При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мали б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від доходу якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини і отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Отже, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК).

Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду з означеним позовом ОСОБА_1 не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати.

Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 992,40 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 11, 12, 81, 83, 89, 133, 137, 141, 206, 258, 259, 263, 264, 265, ч.4 ст.268, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.ст.179, 180-183, 191 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 17.05.2022 року, до досягнення дитиною повноліття.

Розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч.4 ст.273 ЦПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Повне ім`я сторін:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Писарівка Шаргородського району Вінницької області, жителька АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 02.11.2021 року органом 0540, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , дані паспорта громадянина України та реєстраційний номер облікової картки платника податків суду не відомі.

Повне рішення складено та підписано суддею без його проголошення 30.06.2022 року.

Суддя: