справа №176/212/22
провадження №2/176/287/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді КУЧМИ В.В.,

за участю секретаря судових засідань ПЕТРЕНКО Н.В.,

розглянувши в місті Жовті Води Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" із третьою особою Первинною профспілковою організацією Незалежної профспілки гірників України Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу -

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2022 року ОСОБА_1 через свого повноважного представника ОСОБА_2 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ №14 о/с від 10 січня 2022 року "про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ", виданий в.о. директора шахти "Інгульська" ДП "СхідГЗК" С.І. Чертковим, та поновити ОСОБА_1 , на роботі на посаді машиніста підіймальної машини дільниці Спуск-підйом. Стягнути з ДП "СхідГЗК" на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розрахунку 942,14 грн. за кожен робочий день, що станом на момент подання цієї позовної заяви становить 11305,68 грн.

Позов мотивовано тим, що позивачка з 01 березня 2016 року працює у відповідача на даний час на посаді машиніста підіймальної машини дільниці Спуск-підйом, що підтверджується її трудовою книжкою. На підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництва та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», Наказу МОЗ України від 01.11.2021 за № 2393 «Про затвердження змін до переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та пункту 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236, 10 січня 2022 року наказом відповідача №14о/с «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » позивача відсторонено від роботи. Підставою відсторонення зазначено те, що позивач не надала документи, що підтверджують факт щеплення проти COVІD-19або довідку про тимчасові чи постійні протипоказання до вакцинації проти COVІD-19. Позивач вважає вказаний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню судом, оскільки відсторонення її від роботи було безпідставним. На думку позивачки, в даному випадку вакцинація від COVІD-19 для позивача має ознаки примусу, оскільки хоч позивач і не може бути підданий силовим заходам для проведення вакцинації, але при цьому відмова від неї має тяжкий наслідок втрата роботи та відповідно єдиного джерела до існування. Ціна відмови від вакцинації є надзвичайно високою, отже не можна стверджувати про дотримання принципу добровільної вакцинації, оскільки між двома варіантами вибору (вакцинуватись або ні) існує суттєва різниця у наслідках, одним з яких є порушення конституційних прав (права на працю). Крім того, на думку позивачки відмова працівника у наданні своєму керівнику документу про вакцинацію не вказує на відмову від вакцинації чи на її відсутність, а вказує лише на бажання працівника добровільно не розголошувати певні відомості про себе, а тому така поведінка працівника за жодних обставин не може бути прямо пов`язана із встановленими законом підставами для відсторонення від роботи. Відповідач в оскаржуваному наказі №14о/с від 10 січня 2022 року мав би зазначити, що стало підставою для відсторонення від роботи позивача: відмова у здійсненні вакцинації чи ухилення у її здійсненні. І при цьому відповідач мав би посилатись на докази, яким може підтвердити дані обставини. Натомість відповідач в оскаржуваному наказі підставою для відсторонення вказав таку, що не передбачені чинним законодавством: «не надання документі, що підтверджує факт щеплення проти COVІD-19 або довідки про тимчасові чи постійні протипоказання до вакцинації проти COVІD-19. Наказ не містить висновку роботодавця про наявність або відсутність щеплення у позивача і відповідно не вказує на відмову позивача здійснити щеплення чи ухилення у його здійсненні. Таким чином, оскаржуваний наказ №14о/с від 10 січня 2022 року не містить належного обґрунтування та не може вважатись законним.

Ухвалою від 26 січня 2022 року відкрито провадження за вищезазначеним позовом та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

07.02.2022 року від відповідача надійшов відзив на позов, де останній вважає пред`явлені позовні вимоги необґрунтованими нормами чинного трудового законодавства і такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 91 ЦК України та ст. 62 ГК України ДП «СхідГЗК» є самостійним суб`єктом господарювання і діє на основі статуту. 09 грудня 2021 року набрав чинності наказ Міністерства охорони здоров`я від 01.11.2021 №2393 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Отже, пунктом 6 цього Переліку визначено, що працівники ДП «СхідГЗК» мають обов`язково отримати профілактичне щеплення проти COVID-19, оскільки ДП «СхідГЗК» відноситься до підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83. Тому наказом в.о генерального директора від 18.11.2021 №444 було визначено дії працівників ДП «СхідГЗК» щодо виконання наказу МОЗ України від 01.11.2021 №2393. Даний наказ є організаційно-розпорядчим документом, який було видано керівником підприємства в межах його повноважень щодо здійснення керівництва підприємством на підставі ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України та Статуту ДП «СхідГЗК» і як такий, що відповідає нормам чинного законодавства України. Накази в.о. генерального директора від 18.11.2021 №444 та спірний наказ від 10.01.2022 №14о/с «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 є організаційно-розпорядчими документами та які було видано керівником підприємства і стосуються організаційних питань, тобто основної діяльності. Чинним законодавством України заборонено втручання у господарську діяльність будь-кому і навіть суду. Також, відповідач заперечує проти твердження позивача, що відповідач порушив його право на працю, гарантоване ст.. 43 Конституції України та КЗпП України, тому що відповідно до роз`яснення Державної служби України з питань праці від 28.10.2021 №7366/1/4.1-21 роботодавець може відсторонити працівника від роботи, зокрема в інших випадках, передбачених законодавством ст.. 46 Кодексу законів про працю України. До інших випадків , передбачених законодавством належить, зокрема відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Це передбачено статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Тому, як інформувала Державна служба України з питань праці, відмова або ухилення працівника від обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 є підставою для його відсторонення. Якщо працівник не надає сертифікат про проходження обов`язкового щеплення це також є підставою для його відсторонення від роботи. Так як позивач є працівником ДП «СхідГЗК», не пройшов обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, не має протипоказань до вакцинації, керівник відповідача зобов`язаний був, відповідно до діючого законодавства відсторонити позивача від роботи задля уникнення адміністративної відповідальності у вигляді штрафу від 2000 до 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто від 34000 до 170000 грн. ст. 44-3 КУпАП. Окрім того відповідач зазначає, що тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується таких захід у виняткових випадках і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Враховуючи викладене, ДП «СхідГЗК» вважає, що рішення відповідача про відсторонення позивача від роботи є обґрунтованим, містить належні посилання на норми чинного законодавства, що дають підстави для відсторонення позивача від роботи.

На виконання ухвали Жовтоводського міського суду від 26.01.2022 ДП «СхідГЗК» 09.02.2022 року надав суду копії графіків виходу на роботу та зміни робіт, табель обліку відпрацьованого часу за листопад та грудень 2021 року, копії розпоряджень про надання відпустки ОСОБА_1 , Довідка про середньоденну та середньомісячну заробітну плату від 01.02.2022 року.

Ухвалою від 14.02.2022 зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/34778/21 за позовом МОЗ України про визнання протиправним та не чинним наказу №2153 від 04.10.2021.

27.05.2022 постановою Дніпровського апеляційного суду ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14.02.2022 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебуває з відповідачем у трудових відносинах з 01.03.2016 року по теперішній час, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 . (а.с.12-13)

На виконання вимог п. 6 наказу МОЗ України від 01.11.2011 № 239, з метою забезпечення стабільного виробничого процесу в усіх структурних підрозділах підприємства, враховуючи вимоги наказів Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153, від 01.11.2021 № 2393, керуючись нормами ст. 10 Закону України «Про законодавство України про охорону здоров`я», ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та ст. 46 КЗпП України, ДП «СхідГЗК» видало наказ від 18.11.2021 р. № 444, яким працівникам підприємства, кожному персонально у строк до 03.12.2021 р. необхідно надати безпосередньому керівнику, а керівникам відділів, служб, цехів, лабораторій тощо у строк до 06.12.2021 р. до служби (груп) по роботі з персоналом документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVSD-19, наприклад: документ, який підтверджує, що працівник отримав повний курс вакцинації або одну дозу дводозової вакцини від COVІD-19, включеної ВОЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях, міжнародний, внутрішній сертифікат, або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовтий сертифікат) або однією дозою однодозної вакцини, чи двома дозами дводозної вакцини (зелений сертифікат), які включені ВОЗ до переліку дозволених в надзвичайних ситуаціях, довідку ЛКК від сімейного лікаря про перенесений коронавірус, яка дає можливість бути допущеним до роботи, залишаючись невакцинованим протягом строку, зазначеному у цій довідці, довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого МОЗ від 16.09.2021 року № 595. Згідно із п.2.1. Наказу № 444 від 18.11.2021 року, до роботи допускаються з 09.12.2021 року (з першої зміни) тільки ті працівники, які пройшли обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, або надали довідку ЛКК від сімейного лікаря про перенесений коронавірус чи довідку про абсолютні протипоказання до щеплення, зазначені в п.1 цього наказу. Згідно із п.3 керівник підрозділу (безпосередній керівник працівника), який допустить невакцинованого працівника до роботи підлягає адміністративній відповідальності у вигляді штрафу від 2000 до 10000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто від 34000 до 170000 грн. (ст.44-3 КУпАП). (а.с.14)

Наказом від 10.01.2022р. №14-ос «Про відсторонення від роботи ОСОБА_3 », останню відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 10.01.2022 на строк до усунення причин, що його зумовили, а саме, ненадання документу, який підтверджує профілактичне щеплення проти COVID-19 або довідки про тимчасові або постійні протипоказання до вакцинації проти COVID-19 за формою №028-1/о, затвердженої МОЗ України. Крім того, даним наказом позивачу було визначено місце перебування на час відсторонення на дому та було доручено начальнику служби по роботі з персоналом та головному бухгалтеру підприємства період його відсторонення не зараховувати до стажу, що дає право на щорічну відпустку та не здійснювати сплату страхового внеску на соціальне страхування та допомогу по тимчасовій непрацездатності. (а.с.15)

Матеріали справи також містять копію наказу від 25.02.2022 року №93/ос «Про допуск до роботи ОСОБА_1 », де наказано зупинити з 01.03.2022 до завершення воєнного стану в Україні дію наказу від 10.01.2022 №14-ос «Про відсторонення ОСОБА_1 » та допустити до роботи раніше відсторонену від роботи ОСОБА_1 , таб. №88040, машиніста підіймальної машини дільниці СП. Бухгалтерам розрахункового відділу служби бухгалтерського обліку управління ДП СхідГЗК з 01.03.2022 року здійснювати нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 згідно вимог чинного законодавства України.

Висновки суду.

Статтею 43 Конституції кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України проголошена рівність трудових прав громадян та заборонена будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема обмеження прав працівників залежно від стану їхнього здоров`я.

Право на працю та право заробляти працею на життя, яке гарантоване статтею 43 Конституції, включено до розділу ІІ Конституції і належить до основних прав і свобод людини та громадянина.

Пунктом 1 статті 92 Конституції встановлено, що права і свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами України.

Відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а тому, в силу положень пункту 1 статті 92 Конституції, таке втручання дозволено виключно законами України, а не підзаконними актами, до яких належить постанова Кабінету Міністрів України.

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України і лише до її повноважень віднесено прийняття законів.

Відповідно до пункту 2 статті 116 Конституції Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянами, втім цей орган не наділений повноваженнями ухвалювати нормативно-правові акти, спрямовані на звуження або обмеження цих прав.

Згідно норм статті 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Отже, враховуючи вище наведене, можна прийти до висновку, що відсторонення від роботи на підставі відмови від проведення профілактичного щеплення проти COVID-19 є незаконним, оскільки такі дії є фактичним втручанням та порушенням права людини на працю та права заробляти працею на життя, втручання в які дозволено виключно законами України.

Відсторонюючи працівника, керівник повинен діяти в спосіб та в межах повноважень, передбачених законом.

Статтею 46 Кодексу законів про працю України встановлено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до частини другої статті 27 цього ж Закону обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.

Стосовно позивачки, то таке подання про відсторонення від роботи відсутнє.

Відповідно до вказаного, за відсутності в роботодавця належним чином оформленого подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби, відсторонення ним від роботи працівника, який відмовляється або ухиляється від профілактичних щеплень, вбачається неправомірним.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, необхідно зауважити, що відповідач, відсторонюючи ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати визначає місцем перебування на час відсторонення на дому. Однак відсторонення від роботи не є лікарняним чи простоєм, які оплачуються підприємством та під час яких, працівнику належно знаходитись на дому. Таким чином, на думку суду, визначаючи місцем перебування позивача на час відсторонення на дому, відповідач грубо порушив Конституційні права позивача, зокрема право заробляти собі на життя працею.

За таких обставин, суд приходить до висновку про протиправність відсторонення позивача від роботи. Крім того, суд звертає увагу також на те, що відповідачем у спірному наказі не зазначено строк на який працівник буде відсторонений від роботи. Формулювання «до усунення умов, що його зумовили» є на думку суду не коректним, оскільки у наказі повинні чітко бути зазначені умови за якими працівника буде поновлено на роботі. Крім того, при виданні оскаржуваного наказу відповідачем не було дотримано процедуру відсторонення ОСОБА_1 від роботи, зокрема позивачку завчасно не попереджали про можливе відсторонення та не пропонувалось надати свої пояснення з приводу відсторонення від роботи.

Посилання в оспорюваному наказі відповідача на п.41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 №1236, зі змісту якого, серед іншого, вбачається, що керівникам слід забезпечити відсторонення від роботи працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком за наказом МОЗ України від 04.10.2021 №2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я, не може будь-яким чином змінити процедуру відсторонення, визначену п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», оскільки дана Постанова КМУ є підзаконним нормативним актом, тобто має нижчу силу і не може змінювати правове регулювання, визначене законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача про визнання незаконним та скасування Наказу №14-ос від 10.01.2022 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо поновлення позивачки на роботі, то така вимога задоволенню не підлягає, оскільки дослідженими судом доказами встановлено, що ОСОБА_1 допущено до роботи з 01 березня 2022 року.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування.

Враховуючи ту обставину, що трудовим законодавством не врегульовано порядок відновлення права працівника у зв`язку з незаконним відстороненням та компенсації у зв`язку з цим втраченої заробітної плати, суд приходить до висновку, що в даному випадку є всі підстави для застосування аналогії закону та вирішити питання поновлення порушеного права та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним відстороненням без збереження заробітної плати, застосовуючи порядок визначений в ст.235 КЗпП України.

У відповідності до зазначеної норми матеріального права, порушені права працівника незаконними діями роботодавця (звільнення, переведення, відсторонення тощо) підлягають захисту шляхом їх поновлення та стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу. А оскільки за повідомленням відповідача з 25 лютого 2022 року позивача увільнено від роботи у зв`язку із проходженням ним служби у лавах ЗСУ України зі збереженням за ним з цієї дати середнього заробітку та оскільки суд прийшов до висновку про незаконність спірного наказу про відсторонення від роботи з відповідача на користь позивача має бути стягнуто заробітну плату за час незаконного відсторонення, тобто з 10 січня 2022 року до 01 березня 2022 року, дати зупинення відповідачем дії спірного наказу до завершення воєнного стану в Україні.

Згідно з п.5 Постанови КМУ «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995, зі змінами, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 вищезазначеної Постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки Інгульської шахти ДП «СхідГЗК» №27 , середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 676,81 грн. (а.с.58)

Загальна кількість робочих днів за час відсторонення позивача з 10 січня 2022 року до 01 березня 2022 року - 37 робочих дні. Таким чином, сума середнього заробітку за час відсторонення позивача складає: 37 день х 676,81 грн. = 25041,97 грн.

Дана сума вказана без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Крім того, частина 1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, зокрема визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення на роботі та стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена останньою сума судового збору у розмірі 992,40 грн. та на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. судового збору за першу вимогу немайнового характеру, від сплати якого позивачка звільнена.

Керуючись ст. ст.277 ЦК України, ст.ст.3,12,141,258,259,265,273,354,355 ЦПК України, Законом України «Про звернення громадян», суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" із третьою особою Первинною профспілковою організацією Незалежної профспілки гірників України Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ за №14о/с від 10 січня 2022 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », виданий в.о. директора шахти «Інгульська» Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» С.І. Чертковим.

Стягнути з Державного підприємства «Східний Гірничо-збагачувальний комбінат», 52210, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води вул. Горького. б. 2, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 січня 2022 року по 01 березня 2022 року в розмірі 25041 (двадцять п`ять тисяч сорок одна) грн. 97 коп. без утримання податків та обов`язкових платежів.

Сума вказана без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць.

Стягнути з Державного підприємства «Східний Гірничо-збагачувальний комбінат», 52210, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води вул. Горького. б. 2, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір у сумі 992,40 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Східний Гірничо-збагачувальний комбінат», 52210, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води вул. Горького. б. 2, на користь держави судовий збір у сумі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області: В.В. КУЧМА