23.06.2022 Справа № 756/4348/21
Номер справи 756/4348/21
Номер провадження 2/756/672/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.,

за участі секретаря - Мушкетик І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за фактично сплачені комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за фактично сплачені комунальні послуги та з урахуванням уточнення просила стягнути з останнього на свою користь грошову компенсацію у розмірі 42 487,45 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне.

Сторони перебували у шлюбі з 04.02.2011 по 05.02.2018. За час шлюбу сторонами було придбане спільно нажите майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на праві власності за позивачем ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що вказана квартира придбана за час шлюбу, а отже є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, а відтак сторони є її власниками в рівних частках.

Проте, відповідач проживає у іншій квартирі, всі комунальні платежі та поточні ремонти здійснює виключно позивач.

Позивач ОСОБА_1 сплатила суму комунальних послуг за період з листопада 2018 року по 12.01.2022 у розмірі - 84 974,90 грн.

У зв`язку з чим остання вважає необхідним стягнути на свою користь з іншого співвласника спільної квартири 1/2 частину вказаних вище витрат.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження.

У судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, її представник надала заяву про розгляд справи без її участі, якою також просила позовні вимоги з урахуванням уточнення задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник у судовому засіданні просили у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі у зв`язку з тим, що у квартирі АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 не проживає і через обмеження позивача не має до неї доступу, тому будь-якими комунальними послугами в цій квартирі не користується. Зокрема, у червні 2018 року позивач ОСОБА_1 без погодження з відповідачем ОСОБА_2 змінила вхідні замки до квартири, чим обмежила останньому доступ до вказаної квартири. Також на думку сторони відповідача, позивачем не надано належних доказів щодо того, що витрати на сплату послуг, які повинні сплачуватися відповідно до показань лічильників, були об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

04 лютого 2011 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського управління юстиції у м. Києві між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року по справі № 758/12414/17 шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 17.09.2013 позивач під час шлюбу з відповідачем зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується також довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги по відшкодуванню витрат за комунальні послуги необхідно чітко розмежовувати по їх режиму нарахування згідно вимог законодавства про надання житлово-комунальних послуг. Існують витрати за надані комунальні послуги, які нараховуються: в залежності від кількості осіб, які проживають у приміщенні (за відсутності лічильників на такі види комунальних послуг); в залежності від фактичного споживання згідно лічильників; в залежності від площі приміщення.

Щодо позовних вимог, які охоплюють відшкодування витрат на оплату послуг, вартість яких залежить від кількості проживаючих у квартирі, суд приходить до висновку про необґрунтованість таких вимог.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Норми ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» регулюють права та обов`язки індивідуального споживача.

Судом було встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 відповідач не зареєстрований та не проживає в ній. Дані обставини підтверджується наявними доказами у справі, а саме: довідкою з Єдиного демографічного реєстру, наявністю спору між сторонами щодо доступу відповідача до квартири. Місцем реєстрації відповідача з 2006 року та проживання з 2018 року є квартира за іншою адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, відповідач не користувався будь-якими комунальними послугами в квартирі за час визначений позовними вимогами щодо відшкодування витрат.

У силу норм ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач не є споживачем в даному контексті.

Щодо позовних вимог, які охоплюють відшкодування витрат на оплату послуг, вартість яких залежить від фактичного споживання житлово-комунальних послуг на підставі показників лічильників (послуги постачання холодної води та водовідведення, гарячої води та водовідведення, постачання теплоенергії та електроенергії), суд також приходить до висновку про необґрунтованість таких вимог з огляду на наступне.

Згідно положень законодавства про надання житлово-комунальних послуг споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Як вже було зазначено вище, відповідач не проживав у квартирі АДРЕСА_1 в досліджуваний період час і тому не міг користуватись жодними комунальними послугами. Оскільки у спірній квартирі мешкала лише позивач, то саме вона використовувала ці послуги для задоволення своїх власних побутових потреб. А отже, саме позивач має оплачувати використані нею комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.04.2021 по справі № 638/5001/17, для особи, яка не проживає в квартирі і не користується послугами, вартість яких залежить від кількості осіб, які ними користуються, відсутні підстави для стягнення з неї вартості таких послуг.

Щодо позовних вимог, які охоплюють відшкодування витрат на утримання квартири, розмір яких залежить від площі приміщення, суд також приходить до висновку про необґрунтованість таких позовних вимог.

У період часу, який охоплюється позовними вимогами, позивач і відповідач не мають виділених часток у спільній власності спірної квартири. Факт спільної власності станом на день розгляду справи не встановлено та не підтверджено.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.03.2021 позивач ОСОБА_1 з дати державної реєстрації 17.09.2013 і станом на 18.03.2021 зазначена такою, що має частку «1» у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .

Верховний Суд 20.01.2020 у справі № 711/8946/18 у своїй Постанові дійшов висновку. що без визначення чіткої частки у майні або без встановлення порядку користування приміщенням - не можливо об`єктивно встановити розподіл витрат на всі комунальні послуги між співвласниками.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 13.03.2019 по справі № 521/3743/17-ц та по справі № 703/2200/15-ц від 19.08.2020. Оскільки з огляду на вищезазначену позицію, вказані висновки Верховного Суду стосуються вже встановленої спільної часткової власності позивача і відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час дослідження матеріалів справи судом було встановлено відсутність будь-яких доказів того, чи укладені у позивача договори із надавачами (виконавцями) послуг, які у неї відкриті особові (оперативні) рахунки по оплаті конкретних послуг, за якими вона має проводити оплату.

Окрім того, позивач не надала суду доказів про розмір нарахувань за спожиті комунальні послуги, здійснений відповідними надавачами послуг, та їх відповідність проведеній нею оплаті. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування та сплати сум за спожиті житлово-комунальні послуги.

На підтвердження оплати комунальних послуг за послуги холодного водопостачання та водовідведення позивачем надано копії квитанції на суму 239,04 грн. від 21 листопада 2018 року, на суму 257,08 грн. від 22 травня 2019 року, на суму 674,62 грн. від 23 травня 2019 року, на суму 333,13 грн. від 22 січня 2019 року, на суму 718,86 грн. від 21 жовтня 2019 року, на суму 721,60 грн від 20 липня 2020 року, на суму 626,58 грн від 19 липня 2019 року, на суму 213,60 грн. від 17 грудня 2018 року, на суму 607,10 грн. від 21 жовтня 2019 року, на суму 1 грн. від 21 листопада 2019 року, на суму 524,1 грн. від 22 квітня 2020 року, на суму 257,08 грн. від 20 червня 2019 року, на суму 1971,95 грн. від 11.06.2021 року, на суму 1204,85 грн. від 31 жовтня 2021 року; за послуги гарячого водопостачання на суму 73,34 грн. від 21 листопада 2018 року, на суму 47,06 грн. від 22 травня 2019 року, на суму 124,32 грн. від 20 червня 2019 року; на суму 49 грн. від 22 листопада 2019 року; за послуги теплопостачання на суму 315,93 грн. від 21 листопада 2018 року, на суму 497,65 грн. від 22 травня 2019 року, на суму 1278,15 грн. від 26 квітня 2019 року, на суму 2122,85 грн. від 17 грудня 2018 року, на суму 1649,72 грн. від 22 січня 2019 року, на суму 1614,20 грн. від 22 квітня 2020 року, на суму 11,10 грн. від 22 квітня 2020 року, на суму 13205 грн. від 11 червня 2021 року, на суму 1069,99 грн. від 11 січня 2022 року; за послуги постачання електроенергії на суму 23,55 грн. від 26 квітня 2019 року, на суму 809,46 грн. від 23 травня 2019 року, на суму 718,86 грн. від 19 липня 2019 року, на суму 753,39 грн. від 26 червня 2019 року, на суму 815,76 грн. від 22 січня 2019 року, на суму 585,72 грн. від 21 листопада 2018 року, на суму 2483,50 грн. від 20 липня 2020 року, на суму 680,49 грн. від 26 квітня 2019 року, на суму 959,61 грн. від 21 жовтня 2019 року, на суму 651,12 грн. від 17 грудня 2018 року, на суму 1808,70 грн. від 22 квітня 2020 року, на суму 3466,41 грн. від 11 червня 2021 року; за утримання прибудинкової території на суму 591,34 грн від 21 листопада 2018 року, на суму 591,34 грн. від 23 травня 2019 року, на суму 548,48 грн. від 26 квітня 2019 року, на суму 591,34 грн. від 17 грудня 2018 року, на суму 19,08 грн. від 17 грудня 2018 року; утримання прибудинкової території та послуг консьєржів у ОСББ на суму 2545,59 грн. від 21 жовтня 2019 року, на суму 848,53 грн. від 22 жовтня 2019 року, на суму 728,55 грн. від 19 липня 2019 року, на суму 1697,10 грн. від 22 квітня 2020 року, на суму 728 грн. від 20 червня 2019 року, на суму 500 грн від 23 червня 2020 року, на суму 3394,00 грн. від 12 червня 2021 року, на суму 4791,25 грн. від 31 жовтня 2021 року, на суму 5242,65 грн. від 11 січня 2022 року.

Таким чином, загальна сума сплачених коштів по наданим квитанціям становить 66 720,58 грн.

Також позивач надала копію довідки ОСББ «Правди 31А» від 03 березня 2021 року, в якій зазначено про сплату внесків до фондів ОСББ за період з 31 травня 2019 року по 02 березня 2021 року на загальну суму 18 254,32 грн та включено дану суму до розрахунку.

Отже, загальна сума, що була визначена позивачем як така, що підлягає поділу становить 84 974,90 грн.

При цьому судом встановлено, що позивачем двічі включено до позовних вимог суму відповідно до наданих квитанцій за період з 31 травня 2019 року по 02 березня 2021 року та згідно Довідки ОСББ «Правди 31А» від 03 березня 2021 року на суму 7 047,77 грн (2 545,59 + 848,53 +728,55 +1697,10 +728 +500).

Із матеріалів справи вбачається, що по копіях квитанцій за послуги холодного водопостачання та водовідведення на суму 239,04 грн. від 21 листопада 2018 року, на суму 257,08 грн. від 22 травня 2019 року, на суму 674,62 грн. від 23 травня 2019 року, на суму 333,13 грн. від 22 січня 2019 року, на суму 718,86 грн. від 21 жовтня 2019 року; за послуги гарячого водопостачання на суму 73,34 грн. від 21 листопада 2018 року, на суму 47,06 грн. від 22 травня 2019 року, на суму 124,32 грн. від 20 червня 2019 року; на суму 49 грн. від 22 листопада 2019 року, за послуги теплопостачання на суму 315,93 грн. від 21 листопада 2018 року, на суму 497,65 грн. від 22 травня 2019 року, на суму 1278,15 грн. від 26 квітня 2019 року, на суму 2122,85 грн. від 17 грудня 2018 року, на суму 23,55 грн. від 26 квітня 2019 року, на суму 809,46 грн. від 23 травня 2019 року, на суму 718,86 грн. від 19 липня 2019 року, на суму 753,39 грн. від 26 червня 2019 року, на суму 815,76 грн від 22 січня 2019 року, на суму 1649,72 грн. від 22 січня 2019 року: за утримання прибудинкової території на суму 591,34 грн від 21 листопада 2018 року, на суму 591,34 грн. від 23 травня 2019 року, на суму 548,48 грн. від 26 квітня 2019 року, на суму 591,34 грн. від 17 грудня 2018 року, на суму 19,08 грн. від 17 грудня 2018 року неможливо встановити особу, яка провела оплату, за яку квартиру проведена оплата та неможливо підтвердити факт понесення витрат саме позивачем. Загальна сума таких квитанцій - 13 843,35 грн. Із даних квитанцій у кількості 24 шт. неможливо встановити, хто саме їх оплачував та за яку квартиру, а отже вони не підтверджують факт понесення витрат саме позивачем.

Також судом встановлено, що позивачем сплачувалися ще неспожиті житлово-комунальні послуги (електроенергії, теплоенергії, утримання будинку та прибудинкових територій). Тобто такі витрати не були необхідними. Оскільки матеріали справи не містять розміри нарахувань за такі послуги, суд позбавлений можливості встановити чітку суму здійснених позивачем авансових перерахувань за комунальні послуги, а отже і суму необхідних витрат на такі послуги.

Довідка ОСББ «Правди 31А» від 03 березня 2021 року містить інформацію щодо розміру плати на утримання будинку і прибудинкових територій та послуги консьєржу лише на конкретну дату довідки 03 березня 2021 року. Зазначене також позбавляє суд можливості здійснити розрахунки необхідних сум витрат на утримання будинку і прибудинкових територій та послуги консьєржу за весь період, охоплений позовними вимогами.

Щодо внесків до фондів ОСББ на суму 18 254,32 грн, про які зазначено у Довідці ОСББ «Правди 31А» від 03 березня 2021 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» ОСББ має право визначати порядок утримання, спільного майна в будинку, приймати рішення про надходження та витрачання коштів тощо. Це відбувається шляхом проведення загальних зборів членів ОСББ. Загальні збори членів ОСББ є вищим органом управління об`єднання.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» до складу коштів об`єднання відносяться, зокрема, внески і платежі співвласників, а також добровільні майнові, у тому числі грошові, внески фізичних та юридичних осіб, які спрямовуються на виконання статутних цілей об`єднання.

Відсутність підтверджуючих документів (копій квитанцій, виписок з банківських рахунків, ін.) та формулювання «сплачено до фондів ОСББ» не дає можливості встановити, що саме позивач сплатила такі кошти і саме необхідні внески на утримання будинку та прибудинкових територій.

У зв`язку з вищенаведеним, суд позбавлений можливості з`ясувати необхідність сплати позивачем витрат на утримання квартири саме у розмірі 84 974,90 грн, а також, беручи до уваги ті обставини, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що саме позивачем сплачено вказаний вище розмір, враховуючи, що відповідач не проживає та не користується житлово-комунальними послугами, про сплату яких наполягає позивач, суд вважає правильним та доцільним у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 322, 360 ЦК України, ст. 1, 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 16, 21 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ст. 5, 12-13, 76, 81, 263-265, 267 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Белоконна