Провадження № 22-ц/824/4612/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 червня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м.Києва 25 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», треті особи Дніпропетровська філія державного підприємства «Національні інформаційні системі», ОСОБА_2 про скасування обтяження нерухомого майна,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 07 вересня 2016 року № 000047, укладеного між нею і ФОП ОСОБА_3 , яка діяла від імені продавця ОСОБА_2 за договором комісії, вона придбала автомобіль марки «DAF ТЕ 47 ХS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, який належав її чоловіку ОСОБА_2 . Вартість автомобіля склала 33000 грн. 13 вересня 2016 року зазначений транспортний засіб був зареєстрований територіальним сервісним центром № 1243 м.Кривий Ріг РЦС МВС України в Дніпропетровській області, і їй видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на ОСОБА_1 .

Вказувала, що 04 лютого 2020 року вона звернулась в сервісний центр № 1243 м.Кривого Рогу для оформлення продажу вказаного автомобіля, де її повідомили про накладення 11 липня 2017 року заборони відчуження вказаного автомобіля відповідно до поданої 11 липня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» реєстратору заяви про заборону відчуження автомобіля за зобов`язаннями колишнього власника ОСОБА_2 , відповідно до якої заборонено відчужувати транспортний засіб марки «DAF ТЕ 47 ХS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску. Вважає, що відбулось безпідставне накладення заборони, оскільки на момент набуття нею права власності на автомобіль будь-яких обтяжень на цей транспортний засіб зареєстровано не було і таке відбулося вже після укладення нею договору купівлі-продажу та реєстрації, чим порушено її права. Таке обтяження у є перешкодою у розпорядженні її власністю.

У зв`язку з наведеним просила скасувати обтяження рухомого майна, а саме: припинити обтяження про заборону відчуження автомобіля марки «DAF ТЕ 47 ХS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що накладений за заявою АТ КБ «ПриватБанк» за

- 2 -

зобов`язаннями ОСОБА_2 та зобов`язати Дніпропетровську філію ДП «Національні інформаційні системи» внести відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про вилучення приватного обтяження вказаного рухомого майна.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва 25 листопада 2021 року позов задоволено. Скасовано обтяження рухомого майна - застави автомобіля марки «DAF ТЕ 47 ХS» номерний знак НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер об`єкта НОМЕР_3 , виключивши запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що зареєстрований 11 липня 2017 року, 14:39:17 за № 16361407, реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України: вид обтяження - приватне обтяження; тип реєстрації - поточна; тип обтяження - застава рухомого майна; підстава обтяження - договір застави МК44-1, 11 вересня 2007 року, ПАТ КБ «Приватбанк»; об`єкт обтяження - інший транспортний засіб DAF ТЕ 47 ХS, номер об`єкта - НОМЕР_3, номер державної реєстрації - НОМЕР_1 ; боржник ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Дніпропетровську філію державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис № 16361407 про обтяження заставу рухомого майна від 11 липня 2017 року, 14:39:17 про заборону відчуження об`єкту обтяження транспортний засіб марки «DAFTE47XS», рік випуску 2001, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер об`єкта: НОМЕР_3. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність і необгрунтованість судового рішення.

Скарга мотивована тим, що 11 вересня 2007 року між банком і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 61500 доларів США під заставу транспортного засобу: сідловий тягач-Е, марка: «DAF ТЕ 47 ХS», номер об`єкта - НОМЕР_3. На даний час ОСОБА_2 має заборгованість за цим договором, а тому підстави для зняття обтяження у вигляді заборони відсутні. Судом не враховані положення ст.ст.598, 599 про те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, чого в даному випадку не встановлено. Окрім того, суд залишив поза увагою, що з приводу спірних правовідносин між сторонами вже ухвалювалося рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року, яке набрало законної сили 23 лютого 2016 року і яким припинене право застави автомобіля «DAF TE47XS», реєстраційний номер НОМЕР_1 і зобов`язано Дніпропетровську філію ДП «Національні інформаційні системи» виключити всі типи обтяжень на це автомобіль. Вважає,що суд мав закрити провадження у справі, проте ухвалив повторне рішення.

Позивачка ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив її вимоги, а доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Відповідач АТ КБ «Приватбанк» належним чином повідомлений про час розгляду справи, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового

- 3 -

задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний догвір № МК/44, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 61500 доларів США зі сплатою 10 % річних з терміном повернення - 11 вересня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 укладено договір застави рухомого майна № МК/44-1 від 11 вересня 2007 року, за умовами якого ОСОБА_2 передав в заставу банку транспортний засіб сідловий тягач-Е, марки «DAF ТЕ 47 ХS», 2001 року випуску, номер об`єкта НОМЕР_3.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_2 були визнані припиненими всі зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором № МК/44 від 11 вересня 2007 року та припинене право застави транспортного засобу сідловий тягач-Е, марки «DAF ТЕ 47 ХS». Крім того, суд зобов`язав Дніпропетровську філію ДП «Національні інформаційні системи» виключити всі типи обтяження ОСОБА_2 на транспортний засіб «DAF ТЕ 47 ХS», номерний знак НОМЕР_1 , 2001 року випуску. Вказане рішення набрало законної сили 23 лютого 2016 року.

07 вересня 2016 року між ФОП ОСОБА_3 , яка діяла від імені продавця ОСОБА_2 за договором комісії, і ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу № 000047, згідно якого ОСОБА_1 придбала автомобіль марки «DAF ТЕ 47 ХS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, який належав її чоловіку ОСОБА_2 . Вартість автомобіля склала 33000 грн.

13 вересня 2016 року транспортний засіб сідловий тягач-Е, марки «DAF ТЕ 47 ХS», 2001 року випуску був зареєстрований територіальним сервісним центром № 1243 м.Кривий Ріг РЦС МВС України в Дніпропетровській області і на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Також, судом встановлено, що 11 липня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» подав до Дніпропетровської філії ДП «Національні інформаційні системи» заяву про заборону відчуження транспортного засобу «DAF ТЕ 47 ХS» за зобов`язаннями колишнього власника ОСОБА_2 . На підстави цієї заяви реєстратором Дніпропетровської філії ДП «Національні інформаційні системи» внесено запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про заборону відчуження автомобіля сідловий тягач-Е, марки «DAF ТЕ 47 ХS», номерний знак НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер об`єкта НОМЕР_3 , обтяжувач: АТ КБ «Приватбанк», боржник: ОСОБА_2 , розмір основного зобов`язання:61500 доларів США.

- 4 -

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи вимоги в частині скасування обтяження автомобіля марки «DAF ТЕ 47 ХS», номерний знак НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер об`єкта НОМЕР_3 та виключення відповідного запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна,суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що на час придбання вказаного автомобіля не існувало записів про його обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а відтак позивачка є добросовісним набувачем майна і накладенням обтяження порушуються її права як власника.

Також, суд керувався тим, що на момент укладання договору купівлі-продажу від 07 вересня 2016 року зобов`язання власника цього автомобіля ОСОБА_2 за кредитним договором та договором застави були припинені на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року, що у свою чергу свідчить про відсутність у АТ КБ «Приватбанк» права застави щодо автомобіля.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Застава є способом забезпечення зобов`язань. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (ст.1 Закону України «Про заставу», ст.572 ЦК України).

Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (ч.4 ст.577 ЦК України).

Згідно зі ст.27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ст.10 цього Закону у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Згідно зі ст.12 цього Закону взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Отже, за змістом наведених норм застава зберігає свою силу для нового власника

- 5 -

майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Таківисновки у подібних правовідносинах щодо збереження застави для нового власника майна виключно у випадку наявності відповідних обтяжень в реєстрі на момент набуття права власності на майно, за відсутності яких набувач є добросовісним і придбаває майно без обтяжень сформовані у цілому ряді постанов Верховного Суду та є усталеними, зокрема у постановах: від 06 лютого 2018 року в справі № 333/6700/15-ц, від 11 вересня 2019 року в справі № 573/1105/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17, від 25 листопада 2019 року в справі № 757/17150/17-ц, від 18 грудня 2019 року в справі № 619/4033/18, від 18 березня 2020 року у справ № 202/5584/18.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 ркоу у справі № 67цс13 та від 19 листопада 2014 року у спарві № 6-168цс14.

За таких обставин, встановивши, що на час придбання позивачкою автомобіля марки «DAF ТЕ 47 ХS», номерний знак НОМЕР_1 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про його обтяження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для скасування обтяження та виключення відповідного запису з реєстру.

Доводи апеляційної скарги про те, що попрередній власник автомобіля ОСОБА_2 має заборгованість перед банком за кредитним договором № МК/44 від 11 вересня 2007 року, який забезпечений заставою, а тому підстави для зняття обтяження відсутні, колегія суддів відхиляє з викладених вище підстав, а саме відсутності обтяжень автомобіля на час придбання його позивачкою.

Це по-перше.

По-друге, як вище вказувалося рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_2 були визнані припиненими всі зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором № МК/44 від 11 вересня 2007 року та припинене право застави транспортного засобу сідловий тягач-Е, марки «DAF ТЕ 47 ХS».

Згідно приписів ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

ЄСПЛ у справі «Христов проти України» наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

І по-третє,з огляду на відсутність передбачених законом підстав для реєстрації обтяжень щодо автомобіля, реєстрація таких обтяжень не відповідає вимогам законодавста, яке ругулює відносини власності.

Згідно положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані

- 6 -

законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тобто, дана норма Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права власності і обмежувати його виключно на умовах, передбачених законом.

Колегія суддів вважає, що втручання у право власності ОСОБА_1 шляхом реєстрації обтяжень після придбання нею автомобіля за їх відсутності суперечить закону, а відтак порушує приписи ст.41 Конституції України та статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї як джерело права.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для закриття провадження у справі не грунтуються на приписах процесуального закону.

Згідно з п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обгрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору (правові висновки Верховного Суду України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-1133цс15 та у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-342цс15).

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18, де Верховний Суд зазначив, що закриття провадження з підстав п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Встановлено, що рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року щодо визнання припиненими усіх зобов`язань за кредитним договором № МК/44 від 11 вересня 2007 року та припинення права застави ухвалене у справі за позовом ОСОБА_2 , а в даній справі позивачем є ОСОБА_1 , тобто інша особа, що унеможливлює закриття провадження у справі.

Водночас колегія суддів не може погодитися з рішенням в частині зобов`язання Дніпропетровської філії ДП «Національні інформаційні системи» виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про заставу, яке не грунтується на вимогах процесуального і матеріального закону.

По-перше, зобов`язуючи Дніпропетровську філію ДП «Національні інформаційні системи» вчинити дії щодо виключення запису з Державного реєстру обтяжень суд не

- 7 -

звернув уваги, що вказана особа має статус третьої особи і не є відповідачем, а тому вимоги, які звернуті до неї, не підлягають до задоволення.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц, в якій Велика Палата зазначила, що позовні вимоги звертаються виключно до відповідачів у справі, а не до третіх осіб, а тому суд не може задовольняти позовну вимогу, яка звернута до третьої особи (п.55 постанови).

По-друге, суд в достатній мірі не врахував предмет спору та те чи є Дніпропетровська філія ДП «Національні інформаційні системи»відповідальною за порушення прав позивачки.

Відповідачем у справі є фізична або юридична особа (ч.2 ст.48 ЦПК України) до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача і яка, за твердженням позивача, є або порушником його прав, або необґрунтовано, на думку позивача, оспорює його права, і на яку внаслідок цього може бути покладено обов`язки судовим рішенням.

Аналогічні роз`яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно якогооскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи засвідчують, що спір існує між позивачкою і відповідачем АТ КБ «ПриватБанк», який вважає, що у нього наявне право застави на спірний автомобіль, і подав реєстратору заяву про реєстрацію обтяження.

Схожі за змістом висновки сформульовані у цілому ряді постанов Верховного Суду у спорах про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в яких Верховний Суд вказує, що спірні правовідносини виникають саме між позивачем та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя, а належним відповідачем у таких справах має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано (постанови Великої Палати від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 6 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року № 826/1656/18).

Отже, спір між позивачкою і ДП «Національні інформаційні системи» відсутній, оскільки третя особа не є заставодержателем. Фактично вимога щодо зобов`язання третьої особи виключити з Державного реєстру обтяжень запис про заставу пов`язана із реалізацією виконання попередньої вимоги про скасування обтяження рухомого майна - застави, що суперечить ч.5 ст.43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно якої у випадку набрання законної сили рішенням суду про скасування (припинення) обтяження відомості про про таке припинення реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду і не протребують додаткового зобов`язання реєстратора вчинити такі дії.

Зазначені порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору і в частині вимог до третьої особи.

При цьому, колегія суддів враховує, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не містить доводів щодо незаконності рішення в частині вимог до третьої особи, проте, перевіряючи законність судового рішення за апеляційною скаргою, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

- 8 -

кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Ефективний засіб захисту, який гарантований ст.13 Конвенції, передбачає, зокрема, що за результатами розгляду скарги особа отримує відповідний захист.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

Відповідно до приписів ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, дана норма покладає на суд прямий обов`язок вирішити справу у відповідності із приписами норм процесуального і матеріального права незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи, що при вирішенні спору суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині вимог до третьої особи, колегія суддів згідно ч.4 ст.367 ЦПК України вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги з метою дотримання вимог закону.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині зобов`язанняДніпропетровську філію державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про заставу ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задоволити частково.

Рішення Печерського районного суду м.Києва 25 листопада 2021 року в частині

- 9 -

зобов`язання Дніпропетровську філію державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про заставу скасувати і в цій частині ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м.Києва 25 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: