ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2500/22 Справа № 211/5452/21 Суддя у 1-й інстанції - Середня Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 211/5452/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Кредитна спілка «Союз Дніпро»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року, яке ухвалено суддею Середньою Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 грудня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Кредитної спілки «Союз Дніпро» про визнання договору недійним та відшкодування збитків.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 20.11.2013 року ОСОБА_2 з її покійним чоловіком ОСОБА_3 провела ряд операцій, які назвали кредитним договором. Ці правочини вчинені під впливом обману і містять ознаки кримінальних правопорушень «Шахрайство» та «Підроблений документ».

ОСОБА_2 не лише отримала кошти від покійного ОСОБА_3 , а й підробила його підпис та ввела в оману суддю в справі № 211/99/15-ц, в якій позивач була в засіданні, але не змогла переконати суд в підробленні доказів через брак юридичних знань.

Позивач зауважує, що договір поруки дійсний до 19.11.2021 року, однак лише зараз вона знайшла допомогу та подає даний позов.

Фіктивність статусу «кредитної спілки» за відповідачем не підлягає доказуванню, оскільки є загальновідомим.

Позивач вважає відповідача шахрайською організацією, оскільки відповідно до відомостей з ЄДРПОУ це кредитна спілка, а прийняття до кредитної спілки та виключення з її складу провадяться на підставі письмової заяви особи за рішенням спостережної ради кредитної спілки, в якій членство настає з дня сплати особою вступного та обов`язкового пайових внесків. В реєстрі зазначено, що члени кредитної спілки 55 осіб, розмір внеску до статутного фонду 0 грн. Тобто померлий ОСОБА_3 та вона повинні бути членами КС «Союз-Дніпро» серед тих 55 осіб. У відповідача є свідоцтво НОМЕР_1 , тобто всі шахрайські дії на шкоду громадян України були вчинені за бездіяльності НБУ.

На сайті спілки позивач отримала інформацію, яка вводить в оману людей стосовно ліцензії відповідача та місцезнаходження і електронної адреси, що підтверджує той факт, що шахраї використовують корупцію в правоохоронних і податкових органах для створення злочинних шахрайських організацій, які грабують українців, в тому числі і її.

Позивач вважає, що не може бути розмір внеску до статутного фонду ТОВ «СК «Союз Дніпро» 14853000 грн., тому незабаром, як запрацює Бюро економічної безпеки, суд зобов`язаний винести окрему ухвалу для розслідування шахрайської діяльності цих фізичних і юридичних осіб.

В КС «Союз-Дніпро» зареєстровано 14 представництв і жодного в м. Кривому Розі, проте на сайті СК «Союз-Дніпро» аж 25 представництв. При припиненні членства фізичної особи у кредитній спілці ступний внесок не повертається, а кожен член спілки має право одержати належні йому кошти, однак оскільки членство померлого ОСОБА_3 в кредитній спілці обман, позивач не ставить вимогу повернути кошти, яких не існує.

Відповідачем не дотримано норм ні Положення про фінансові послуги кредитної спілки «Союз-Дніпро», ні Порядку надання кредитів членам кредитної спілки. Рішення суду від 19.06.2015 року по справі № 211/99/15-ц повністю базується на обмані правосуддя, викладеного з позовній заяві КС «Союз-Дніпро» від 24.12.2014 року. Так в позові вказано, що померлий ОСОБА_3 отримав 20.11.2013 року в м. Дніпропетровську гроші в сумі 25 160 грн., однак чоловік був хворий і не міг пересуватися, тим більше в м. Дніпропетровськ.

Ні померлий ОСОБА_3 , ні позивач ніколи в житті не були в офісі КС «Союз-Дніпро», а підпис померлого ОСОБА_3 на видатковому ордері № 5949 від 20.11.2013 року підроблений, і це вже кримінальна справа. В позові представник відповідача стверджувала, що про смерть ОСОБА_3 їй стало відомо 15.07.2014 року, однак це неправда, бо чоловік позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і свідоцтво про смерть представник не могла отримати, бо не є членом родини померлого. При цьому в позові представник СК «Кредит-Дніпро» вказувала, що покійний ОСОБА_3 продовжував сплачувати платежі й після смерті, наприклад 27.06.2014 року, однак встановити повну суму платежів не можливо, оскільки гроші присвоювала собі ОСОБА_2 , бо ОСОБА_3 перераховував гроші на її картку, а не на рахунки КС «Союз-Дніпро».

ОСОБА_2 шляхом обману змусила їх з чоловіком підписати договори від 20.11.2013 року і забрала їх для передачі в Дніпропетровськ. Копію самого кредитного договору та договору поруки позивач отримала разом з позовом КС «Союз-Дніпро». В кредитному договорі зазначено цільове призначення кредиту - приватизація землі+ремонт квартири, однак відсутні підстави для такого формулювання; не зазначено вид забезпечення договору; різні строки дії договорів - кредитний договір до 19 листопада 2015 року, договір поруки до 19 листопада 2025 року; пункт 2.1. містить зобов`язання, що обмежує права людини. Після переговорів по телефону 20.11.2013 року ОСОБА_2 прийшла до них додому та повідомила, що ОСОБА_3 слід підписати два бланки кредитного договору, які потім вона передасть в Дніпропетровськ для підписання ОСОБА_4 , а гроші ОСОБА_2 дала свої власні (за мінусом її комісії та заробітку) і кошти необхідно буде перераховувати на її особисту картку - рахунки КС «Союз-Дніпро» для проформи. Однак підписану обома сторонами копію кредитного договору вона так ОСОБА_3 ніколи і не передавала. ОСОБА_2 запропонувала і позивачу підписати три бланки договору поруки, один з яких підписав і ОСОБА_3 , однак копі договору ОСОБА_2 також не приносила.

КС «Союз-Дніпро» не подавало заяву до нотаріуса про вступ в спадкову справу, хоча їм було відомо про смерть спадкодавця через два дні, однак вони продовжували нараховувати проценти вже мертвому чоловіку.

Позивач вважає, що викладені нею обставини, в сукупності, підтверджують, що відповідач, застосовуючи нечесну підприємницьку практику, умисно ввів її в оману щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні договору, тому повинен відшкодувати їй і моральну шкоду.

На підставі наведеного вище позивач просила суд стягнути з відповідача відшкодування збитків у подвійному розмірі від правочинів кредитного договору № 2964/13 та договору поруки № 2964/13 від 20.11.2013 року, вчинених під впливом обману в сумі 113 373,22 грн., моральну шкоду в сумі 30 000 грн. та в рахунок відшкодування збитків у подвійному розмірі, завданих її покійному чоловіку ОСОБА_3 від правочину кредитного договору № 2964/13 від 20.11.2013 року, вчиненого під впливом обману в сумі 50 320 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення заявлених позивачем позовних вимог посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Позивач посилається на те, що нею було подано позов з іншого предмету, а саме про застосування правових наслідків правочинів, вчинених під впливом обману, при цьому суддя Середня Н.Г. взагалі не могла розглядати поданий позивачем позов через упередженість зазначеної судді.

Судом першої інстанції не досліджено обставини, на які позивач посилалась як на підставу заявлення позовних вимог, а саме не надано оцінки кредитному договору, який був укладений з ОСОБА_3 та КС «Союз-Дніпро», не надано оцінки договору поруки, який був укладений між позивачем, ОСОБА_3 та КС «Союз-Дніпро», не перевірено того, що ОСОБА_3 не перераховував гроші на рахунки КС «Союз-Дніпро».

Позивач вважає, що нею доведено той факт, що її покійний чоловік та вона підписали договори під впливом обману, однак суд на це уваги не звернув.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 20 листопада 2013 року між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро», як кредитодавцем, та ОСОБА_3 , як позичальником, укладено кредитний договір № 2964/13, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у кредит в сумі 25 160 грн. строком на 24 місяці з 20 листопада 2013 року по 19 листопада 2015 року на умовах, встановлених цим договором для приватизації земельної ділянки та ремонту квартири (а.с.58-59).

20 листопада 2013 року між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» як кредитодавцем та ОСОБА_1 , як поручителем, укладено договір поруки № 2964/13, відповідно до якого поручитель взяла на себе обов`язки перед кредитодавцем відповідати зобов`язаннями позичальника, котрі виникають з умов кредитного договору № 2964/13 від 20 листопада 2013 року в повному обсязі цих зобов`язань на суму основного боргу та інших зобов`язань (а.с.61,62).

Звертаючись до суду з позовом про визнання договорів недійними та застосування правових наслідків правочинів, вчинених під впливом обману, позивач посилалась на положення статей 215, 230 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та достовірних доказів того, що на час вчинення оспорюваних правочинів вони з ОСОБА_3 були введені в оману і в чому ця омана полягала.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушує (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися сааме на момент вчинення оспорюваного правочину. Таке розуміння визначення правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається лише за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним.

Частинами першою, другою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Укладений між сторонами кредитний договір є договором споживчого кредиту, тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

За змістом частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції на час укладення кредитного договору, нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно з частиною шостою вказаної вище статті правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Однак Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору (постанова Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року у справі № 587/1697/19 (провадження № 61-5327св21).

Як вбачається з тексту позовної заяви, підставою позовних вимог не являється порушення порядку надання ОСОБА_3 інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, тощо.

ОСОБА_1 посилається на шахрайські дії відповідача, підроблення підпису ОСОБА_3 , хоча в подальшому позивач зазначила про те, що договори вони з чоловіком підписали шляхом обману зі сторони представника відповідача (а.с.5), на незгоду з рішенням суду від 19.06.2015 року у справі 211/99/15-ц, про перерахування коштів ОСОБА_3 на картку не відповідача, а його представника ОСОБА_2 , на підпис ними лише бланків договорів та не отримання копій договорів; на відсутність членства ОСОБА_3 в Кредитній спілці «Союз-Дніпро».

Як роз`яснено в пунктах 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 370/207/15-ц, провадження № 61-5140св21, Верховним Судом зазначено, що обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по - третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Наявність умислу в діях відповідачів, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

За приписами статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Як вбачається із матеріалів справи, за життя ОСОБА_5 був ознайомлений з умовами кредитного договору, всіма істотними обставинами та наслідками невиконання зобов`язань за договорами, що підтверджується його особистим підписом.

З рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року у справі № 211/99/15-ц, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , згідно поданої до суду заяви, вимоги КС «Союз-Дніпро» визнала частково, оскільки сума боргу завищена, вона визнала борг лише в сумі 20 000 грн.

Отже позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що на час вчинення оспорюваних правочинів вони з ОСОБА_3 були введені в оману і в чому ця омана полягала.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та достовірних доказів того, що на час вчинення оспорюваних правочинів вони з ОСОБА_3 були введені в оману і в чому саме ця омана полягала.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, судом першої інстанції не досліджено обставини, на які позивач посилалась як на підставу заявлених позовних вимог, а саме не надано оцінки кредитному договору, який був укладений з ОСОБА_3 та КС «Союз-Дніпро», не надано оцінки договору поруки, який був укладений між позивачем, ОСОБА_3 та КС «Союз-Дніпро», не перевірено того, що ОСОБА_3 не перераховував гроші на рахунки КС «Союз-Дніпро», оскільки вказані позивачем обставини були досліджені судом першої інстанції та їм надано належну оцінку.

Посилання позивача в апеляційній скарзі та те, що нею доведено той факт, що її покійний чоловік та вона підписали договори під впливом обману, однак суд на це уваги не звернув колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по - третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Однак позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів того, що на час вчинення оспорюваних правочинів вони з ОСОБА_3 були введені в оману та не обґрунтовано в чому саме ця омана полягала.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: