Номер провадження: 22-ц/813/6696/22
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Косіциної В.В. 17 лютого 2022 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позивач мотивувала свої вимоги тим, що 06.06.2018 року сторони зареєстрували шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.03.2020 року шлюб було розірвано та залишено місце проживання дитини разом з матір`ю. Відповідач сплачувати кошти на утримання дитини в добровільному порядку відмовляється. ОСОБА_1 інших утриманців не має, працездатний, отримує дохід, стан здоров`я дозволяє працювати, на підставі чого позивач вважала, що відповідач спроможний сплачувати розмір аліментів, заявлений до стягнення, у розмірі 10 000 гривень на дитину щомісячно.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, починаючи з 31.08.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 404 гривні судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково, визначивши розмір аліментів у сумі 1 500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_4 , є пенсіонером, крім того, 18.02.2022 року відповідачу встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання довічно.

Також, обґрунтовуючи розмір аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції послався на аналіз витрат відповідача, який свідчить про наявність у відповідача коштів необхідних для сплати аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Проте, на думку апелянта, у матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які підтверджують конкретний розмір витрат відповідача, зокрема й докази витрат, що перевищують заробіток (дохід) відповідача (ч. 3 ст. 182 СК України) або доводять витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму, що відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України є обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.ст.18, 27 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або, у відповідних випадках, законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дитини, її гармонійного фізичного та духовного розгляду й не можуть слугувати для безпідставного збагачення отримувача аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що 06 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Київським районним у м. Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Сторони мають спільну дитину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

10 березня 2020 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області шлюб між сторонами було розірвано та визначено місце проживання дитини з матір`ю.

Сторони проживають окремо, дитина залишилася проживати із матір`ю. Згоди щодо утримання спільної дитини позивач та відповідач не досягнули.

Позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти, оскільки її доходу не вистачає для забезпечення належного рівня життя дитини.

Досліджуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд першої інстанції вірно виходив із встановленого законом та покладеного на батьків обов`язку утримання своїх неповнолітніх дітей.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Згідно вимог ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Керуючись положеннями ст. 184 СК України, суд погодився зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. У той же час, суд вірно не погодився із розміром аліментів у сумі 10 000 грн., які позивач просила стягувати щомісячно з відповідача.

Так, позивачка у позовній заяві зазначає, що відповідач працює приватним підприємцем у ПП «Альтаір» та отримує стабільний дохід.

В свою чергу, відповідач надав докази, що він дійсно є керівником ПП «Альтаір», що підтверджується інформацією з ЄДРПОУ, та наразі він є пенсіонером і отримує пенсію у розмірі 2684,82 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 28.09.2021 року № 5250 0522 5022 1159 та випискою АТ КБ «Приватбанк» про виплату пенсії від 23.09.2021 року.

Крім того, відповідач надав суду докази, що він є фізичною особою-підприємцем і отримує доходи від здійснення господарської діяльності, зокрема за 2020 рік його дохід був 82000,00 грн., а чистий прибуток склав 55270,28 грн.; за І півріччя 2021 року дохід становив 12000,00 грн., чистий прибуток склав 8258,69 грн., що підтверджується довідкою ГУ ДПС в Одеській області про доходи ФОП від 30.09.2021 року № 4044/АП/15-32-51-23; довідкою-розрахунком чистого прибутку від 24.09.2021 року, а також іншими документами, доданими до відзиву.

Також, відповідач надав виписку з медичної карти хворого № 586 від 30.09.2021 року на підтвердження того, що він перебуває на обліку у лікаря.

Між тим, відповідач, не відмовляючись від виконання свого батьківського обов`язку та бажаючи матеріально допомагати своїй дитині, 06.04.2020 року відкрив на свого сина ОСОБА_1 рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» за картою «Юніора», на який систематично переказує кошти, що підтверджується довідкою за реквізитами АТ КБ «Приватбанк» від 24.09.2021 року та виписками по картці/рахунку.

Позивач, у свою чергу, на підтвердження необхідності підтримання гармонійного розвитку дитини, надала довідку спеціалізованої дитячо-юнацької школи олімпійського резерву з фігурного катання на ковзанах «Крижинка» від 25.08.2021 року № 173 з якої слідує, що ОСОБА_3 2009 р.н. дійсно є спортсменом III розряду СДЮШОР з фігурного катання на ковзанах «Крижинка».

Однак, колегія суддів зазначає, що витрати на відвідування дитиною спортивної секції не є аліментами, а є додатковими втратами на дитину, які стягуються шляхом пред`явлення відповідної позовної заяви.

Достатнього обґрунтування розміру суми, яку просила стягнути позивач на утримання сина у розмірі 10000 гривень, а враховуючи спільний обов`язок батьків щодо утримання дитини - на загальну суму 20 000 гривень, позивачем суду не надано.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції виходив із встановлених обставин справі. Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є розлученими та інших сімей не утворили, сторони є батьками одного малолітнього сина, який проживає з позивачкою. Відповідач є пенсіонером, спільна дитина сторін у справі проживає разом із матір`ю, у зв`язку із чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат, ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини. Серед іншого, судом вірно враховано стан здоров`я позивача та відповідача, матеріальне становище дитини та платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення.

Проаналізувавши отримані докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, відповідно до ч.2 ст.184 СК України, для стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи 31 серпня 2021 року, оскільки такий розмір аліментів, згідно відомостей про доход відповідача, на переконання суду, ОСОБА_1 в змозі сплачувати, і такий розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного та повноцінного розвитку дитини.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що він є пенсіонером, крім того, 18.02.2022 року відповідачу встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання довічно.

Колегія суддів зазначає, що вказаним обставинам справи судом першої інстанції була надана належна правова оцінка при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Крім того, колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які підтверджують конкретний розмір витрат відповідача, зокрема й докази витрат, що перевищують заробіток (дохід) відповідача (ч. 3 ст. 182 СК України) або доводять витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму, що відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України є обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів.

Колегія суддів враховує, що згідно відомостей з Державного речових прав на нерухоме майно, відповідачу на праві власності належать наступні об`єкти нерухомості: магазин площею 328 кв.м. у с. Прилиманське, та земельна ділянка, на якій він розміщений; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства у с. Прилиманське Овідіопольського району та житловий будинок, розташований на ній; земельна ділянка площею 0,2482 га для будівництва будівель та споруд у с. Прилиманське; одноповерхова прибудова по АДРЕСА_1 ; квартира площею 65, 4 кв.м. по АДРЕСА_2 . Крім того, відповідачу належить автомобіль Toyota Corolla, 2021 року виготовлення.

Таким чином, вищевказаний обсяг майна, належного відповідачу, є таким, що дозволяє апелянту сплачувати аліменти у сумі 5000 грн. щомісячно, і саме така сума є необхідною та достатньою для гармонійного розвитку дитини сторін.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2022 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 червня 2022 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе