Справа № 305/954/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,

суддів Готри Т.Ю., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання Бочко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 вересня 2020 року, ухвалене головуючою суддею Марусяк М.О., в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У липні 2020 АТ КБ «Приватбанк» подало вказаний позов до суду посилаючись на те, що 16.02.2010 відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від цієї ж дати. Ця заява, за твердженням позивача, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між Банком і відповідачем Договір про надання банківських послуг (далі Договір). Відповідно до умов ст. 207, 634, 638, 639 та 642 Цивільного кодексу України, Банк вважає, що підписанням вказаної заяви доводиться укладення між сторонами договору в письмовій формі та ознайомлення відповідача з його умовами. На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 13 000 грн. Позивач зазначив, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, а тому з посиланням на умови Договору та статті 509, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 617, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість станом на 08.06.2020 в сумі 31 973,46 грн.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" суму основного боргу за кредитним договором б/н від 16.02.2010 у розмірі 19 892,33 грн.

У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду АТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення залишити без змін. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кредитний договір між апелянтом та позивачем було укладено у встановленому законом порядку, договір є обов`язковим для виконання. Позивач виконав свої зобов`язання по договору, і у зв`язку з порушенням своїх зобов`язань по договору, відповідач повинен погасити заявлену Банком заборгованість по договору кредиту. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги надану банком довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового період, у якій визначені всі істотні умови кредитного договору, зокрема, сторони погодили базову відсоткову ставку, пеню та штрафи за неналежне виконання, а тому є всі підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з відсотків, пені та штрафів, то апеляційний суд, в силу приписів ст. 367 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги.

Задовольняючи позов лише частково, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору саме на таких умовах, не доведено всіх істотних умов договору, а отже відсотки та штрафи не можуть бути стягнуті.

Однак апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції щодо підстав для відмови у стягненні відсотків та штрафів.

Так, в матеріалах справи наявна заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», яку 16.02.2010 підписав ОСОБА_1 (а.с. 28). Відповідно до цієї заяви відповідач погодилася, що він разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг.

Цього ж дня ОСОБА_1 підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.29), якою зокрема визначено розмір відсоткової ставки - 3% в місяць, розмір пені = пеня(1) + пеня (2), де пеня(1) = базова відсоткова ставка/30 за кожний день прострочки; пеня(2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, за наявності простроченої заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше, а також штраф у вигляд 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту.

Також до позовної заяви додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 30-40).

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 08.06.2020 складала 31 973,46грн, з яких: 19 892,33 грн заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за простроченими відсотками в сумі 8 758,54 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит в сумі 1 323,85 грн, штраф (фіксована частина) в сумі - 500 грн, штраф (процентна складова) в сумі 1 498,74 грн (а.с. 4-15).

Також до матеріалів справи долучено виписку з рахунку ОСОБА_1 (а.с. 16-25), з якої вбачається, що останній активно користувалася відповідним рахунком в період з лютого 2010 року по вересень 2019 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови,а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Колегія суддів вважає, помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність доказів укладення кредитного договору, оскільки, відповідач, підписуючи 16.02.2010 анкету-заяву, також підписав довідку про ознайомлення із умовами кредитування, в якій визначено розміри відсотків та неустойки, тобто відповідач погодився у письмовому вигляді з усіма істотними умовами кредитування. Укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, відповідає вимогам статей 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання, а тому висновки суду про недоведеність укладення між сторонами договору є безпідставними.

Тому апеляційний суд вважає, що матеріалами справи встановлена наявність кредитних правовідносин між сторонами та наявність заборгованості у відповідача перед позивачем.

При цьому долучений банком розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору, узгоджується з випискою з рахунку, та зважаючи на відсутність жодних заперечень відповідача щодо його правильності, такий слід взяти до уваги.

А отже, пред`явлений АТ КБ «ПриватБанк» позов є належним чином доведеним та обґрунтованим, та підлягає задоволенню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України, в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків та штрафів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, понесений за подання апеляційної скарги, в розмірі 3 153 грн.

А звідси, керуючись нормами статей 141, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 вересня 2020 року в частині відхилених позовних вимог скасувати та постановити в цій частині постанову суду про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканця: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» , ІПН 21, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського,1Д, заборгованість за кредитним договором б/н від 16.02.2010 у розмірі 12 081,13 грн, з яких: заборгованість за простроченими відсотками в сумі 8 758,54 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит в сумі 1 323,85 грн, штраф (фіксована частина) в сумі - 500 грн, штраф (процентна складова) в сумі 1 498,74 грн.

Стягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканця: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» , ІПН 21, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського,1Д, судові витрати в розмірі 3 153 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 29 червня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: