справа № 208/9928/21
№ провадження 2-н/208/847/22
УХВАЛА

Іменем України

26 квітня 2022 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П., отримавши інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце реєстрації боржника, та розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Оселя» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком,

встановив:

У листопаді 2021 року заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Оселя» звернулось до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з заявою до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно частин 1, 4 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Частинами 1, 2 ст. 544 ЦК України встановлено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Виходячи з аналізу наведених норм, враховуючи неподільність предмета зобов`язання при солідарному стягненні, право регресної вимоги у солідарних боржників, суд вважає, що у випадку наявності підстав для відмови у видачі судового наказу відносно одного з солідарних боржників, відсутні підстави для видачі наказу відносно другого боржника, оскільки таким шляхом суд змінює порядок стягнення, визначений заявником при подачі заяви, що є недопустимим в наказному провадженні.

В порядку ч. 5 ст. 165 ЦПК України суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо є наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 ЦПК України.

Відповідно до п.6.ч.1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо настала смерть особи або оголошення її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулись із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступника.

Отримавши інформацію 21 квітня 2022 року та вивчивши матеріали вищевказаної заяви, суд встановив, що згідно до довідки Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, одна з відповідачів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 13.06.2006 року та знятий з реєстраційного обліку 17.02.2022 року у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті.

Результати аналізу зазначених правових норм дають підстави для висновку про те, що чинним законодавством України не передбачено можливості пред`явлення позову, заяви про видачу судового наказу до особи, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог ч. 4 ст. 25 ЦК України припинилася.

Згідно з ч. 2 ст. 165 ЦПК України, про відмову у прийнятті заяви суддя постановляє ухвалу.

Таким чином, встановивши, що заяву пред`явлено до померлої особи, так як боржник помер ще до моменту подання заяви, отож його цивільна правоздатність припинилась у день смерті останнього, що не допускає процесуальне правонаступництво, у зв`язку з чим у видачі судового наказу слід відмовити.

Також ч. 2 ст. 164 ЦПК України, передбачено, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 163, 165 ЦПК України, суддя -

постановив:

У видачі судово наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оселя» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Суддя Івченко Т. П.