Справа № 472/1008/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" червня 2022 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Чаричанського П.О.

за участю секретаря Фігурської К.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що влітку 1999 року позивач від мешканців с. Райдолина Вознесенського району Миколаївської області дізнався про те, що громадянин ОСОБА_6 продає житловий будинок, розташований в цьому селі по АДРЕСА_1 .

Оскільки на той час його сім`я потребувала житла, 3 серпня 1999 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_6 , і обговоривши ціну та всі інші істотні умови договору купівлі - продажу, вирішив купити цей будинок, а ОСОБА_6 погодився продати його позивачу за 16000 гривень.

Відповідно до вимог чинного на той час законодавства - ст. 227 ЦК Української РСР - договір купівлі - продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню. Але коли вони звернулися до Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області їм було вказано на те, що продавцю необхідно спочатку оформити новий Технічний паспорт на будинок, оскільки у старому Технічному паспорті на жилий будинок індивідуального житлового фонду від 30.09.1990 року значилися три попередніх власники будинку.

Зважаючи на неможливість швидко виготовити Технічний паспорт, вони домовилися нотаріально посвідчити їх договір купівлі - продажу після отримання ОСОБА_6 нового технічного паспорта, а поки що на підтвердження укладення договору купівлі - продажу будинку та досягнення ними згоди щодо всіх умов договору купівлі - продажу ОСОБА_1 разом з ОСОБА_6 в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 03 серпня 1999 року в письмовій формі оформили договір купівлі - продажу жилого будинку, за яким ОСОБА_6 продав позивачу, а він купив у нього житловий будинок, розташований в с. Райдолина Веселинівського району Миколаївської області.

Після складення та підписання договору, ОСОБА_6 прийняв від ОСОБА_1 обумовлену суму вартості будинку - 16000 гривень, про що вони зазначили в Договорі, та передав позивачу будинок та документи на нього: договір купівлі - продажу житлового будинку від 8 травня 1991 року за яким ОСОБА_6 купив у ОСОБА_9 житловий будинок, реєстраційне посвідчення до документа про право особистої власності від 20 травня 1991 року, згідно з яким зазначений в договорі будинок в цілому зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_6 .

З того часу позивач разом з сім`єю, яка складається з позивача та його дружини ОСОБА_5 , поселився та постійно проживає в цьому будинку. Оскільки позивач на протязі тривалого часу проживав в будинку, користувався присадибною ділянкою та земельною ділянкою, наданою для городництва, і за даними погосподарських книг Луб`янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області за 1999 - 2021 р.р. позивач значився як власник житлового будинку, 25 жовтня 2010 року йому були передані у власність земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:019:0246, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження чого йому було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №799795, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №708 та земельна ділянка площею 0,3519 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:019:0247, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження чого йому було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №799796, зареєстрований в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №709.

В подальшому позивач неодноразово звернувся до ОСОБА_6 з питанням щодо нотаріального посвідчення укладеного між ними договору, але ОСОБА_6 своє зобов`язання щодо виготовлення нового технічного паспорта на будинок не виконав, посилаючись на різні перешкоди.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Веселинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на підставі актового запису №34 від 08 лютого 2017 року.

На час відкриття спадщини разом з ОСОБА_6 проживала його дружина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 , виданим 15 лютого 1972 року Палацом одруження м. Одеса на підставі актового запису про укладення шлюбу №524 від 15 лютого 1972 року, яка з її слів, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України - 6 місяців - не заявила про відмову від спадщини, а тому у відповідності з ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Зважаючи на це, позивач звернувся до ОСОБА_3 з питанням щодо нотаріального посвідчення укладеного між позивачем та її покійним чоловіком ОСОБА_6 договору купівлі - продажу житлового будинку, на що вона відповіла відмовою, посилаючи на те, що будинок був проданий задовго до відкриття спадщини. При цьому вона на прохання позивача передала йому копію свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_6 і ОСОБА_3 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6 та технічний паспорт на жилий будинок індивідуального житлового фонду складений станом на 30.09.1990 року, в якому власником будинку зазначені ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 .

Аналогічною відмовою позивачу відповів і ОСОБА_4 , посилаючи на те, що спадину після смерті його батька прийняла ОСОБА_3 , а він спадщину не прийняв і не має наміру її приймати.

Зважаючи на неможливість іншим чином захистити своє право власності на куплений будинок, позивач вимушений звернутися з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 10 січня 2022 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 31 травня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_2 позовну заяву підтримав повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав, просив задовольнити вимоги позивача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Третя особа: ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно ст. 227 ЦК Української РСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 47 ЦК Української РСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Статтею 48 ЦК Української РСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Виходячи з наведеного відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення правовідносин між ОСОБА_1 (покупцем) та ОСОБА_6 (продавець), договір купівлі-продажу житлового будинку, який вони уклали є недійсним.

Посилання позивача на ч. 2 ст. 220 ЦК України не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Власник нерухомого майна має право встановити (скасувати) вимогу нотаріального посвідчення договору (внесення змін до договору), предметом якого є таке майно чи його частина, крім випадків, якщо відповідно до закону такий договір підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Частиною 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Пленум Верховного Суду України N 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" у п.13 звертає увагу судів на те, що Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Як визначено в ст. 227 ЦК Української РСР, в ст.ст. 657, 334 ЦК України, в Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Договір купівлі-продажу жилого будинку має бути посвідчений нотаріально, так і відповідно зареєстрований.

Виходячи з наведеного Договір купівлі-продажу житлового будинку с. Луб`янка Веселинівського району Миколаївської області від 03.08.1999 року укладений між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) в простій письмовій формі і не зареєстрований відповідним державним органом - відповідно до норм, що діяли на момент його укладення - є Недійсним, а згідно чинного законодавства - є Нікчемним.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Посилання позивача на той факт, що йому були передані у власність земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також передана земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, за адресою АДРЕСА_1 , не може слугувати підставою визнання договору дійсним та визнання права власності на будинок, так як не змінює факту недійсності (нікчемності) правочину.

Суду не надані необхідні документи для оцінки, на підставі яких орган, що видав відповідні державні акти на право власності на землю дійшов висновку, що земельні ділянки необхідно передати ОСОБА_1 .

Можлива незаконна передача земельної ділянки не може слугувати підставою для подальшого визнання права власності на будинок, без оцінки суду підстав передачі таких земельних ділянок у власність.

Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіП. О. Чаричанський

Дата складання повного судового рішення 28.06.2022 року.