Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/329/22

Провадження № 2/439/305/22

30 червня 2022 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді: Петейчука Б.М.,

за участі: секретаря

судового засідання: Ковальчук Н.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна спільно нажитого в шлюбі, ухвалив таке рішення.

Позивачка: ОСОБА_1 звернулася до Бродівського районного суду Львівської області із позовними вимогами до відповідача: ОСОБА_2 , в яких просить суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок, разом з приналежними до нього господарськими будівлями та побутовими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім цього, просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на одну другу житлового будинку, разом з приналежними до нього господарськими будівлями та побутовими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стислий виклад позиції позивача.

Позивачка зазначає, що 30 липня 1988 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у Пониквянській сільській раді Бродівського району Львівської області, про що складено актовий запис за № 12.

Позивачка вказує, що за час перебування у шлюбі за спільно нажиті кошти подружжя, сторони побудували житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . На підтвердження реєстрації права власності сторін надано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, яке видане 09 березня 1994 року на підставі рішення Виконавчого комітету Пониквянської сільської Ради народних депутатів Бродівського району Львівської області за № 6 від 02 лютого 1994 року. Проте правовстановлюючі документи на спільний об`єкт нерухомості, а також технічна документації видана на ім`я чоловіка - ОСОБА_2 .

Позивачка наголошує, що сторонами добровільної згоди щодо поділу майна спільно нажитого майна у шлюбі не досягнуто. Відтак позивачка змушена звернутися до суду за захистом свого невизнаного права.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

13 квітня 2022 року - відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

26 травня 2022 року - закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка у судове засідання не з`явилася. Від представника позивачки - адвоката Микитюка Степана Михайловича надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Від нього не надходили клопотання про відкладення розгляду справи та не подавався відзив.

Суд, зі згоди позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України.

За змістом нормативних положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що 30 липня 1988 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у Пониквянській сільській раді Бродівського району Львівської області, актовий запис №12. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 30 липня 1988 року (а.с. 9).

Житловий будинок, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_2 , що підтверджується відповіддю на адвокатський запит за № 26 від 21 січня 2022 року, яка надана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 10-11).

Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , яке видане 09 березня 1994 року на підставі рішення Виконавчого комітету Пониквянської сільської Ради народних депутатів Бродівського району Львівської області за № 6 від 02 лютого 1994 року, видане на ім`я ОСОБА_2 . Окрім цього, Технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 , від 01 березня 1994 року вказує власником ОСОБА_2 , що підтверджується наданими суду для дослідження копіями відповідних документів (а.с. 12-16).

Станом на 09 лютого 2022 року ринкова вартість житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становить 217 816 гривень 09 копійок, що підтверджується Висновком експерта про вартість об`єкта експертної оцінки за серії ВБЧТЛП за № 229331 від 09 лютого 2022 року; довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 09 лютого 2022 року (а.с. 16-18).

На переконання суду, питання поділу майна подружжя врегульовано у Сімейному кодексу України, нормативні приписи якого підлягають для застосування до спірних правовідносин між сторонами.

За змістом статті 1 Сімейного кодексу України встановлено, що цей Кодекс визначає, у тому числі майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Імперативними приписами статті 2 Сімейного кодексу України вказано, що цей Кодекс регулює, зокрема сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям.

Сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами (частина 1 статті 7 Сімейного кодексу України).

Нормативними правилами статті Сімейного кодексу України акцентовано, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 Сімейного кодексу України).

Виходячи із вимог статті 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини 1 статті 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

За правилами частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому доцільно враховувати, що поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Під час вирішення питання щодо поділу спільно нажитого майна за час перебування у шлюбі, суд виходить із того, що на момент побудови житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також подальшої реєстрації права власності на такий об`єкт нерухомості, сторони перебували у шлюбі.

Перед судом не доведено жодними доказами існування істотних обставин, які б вказували на те, що один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Водночас перед судом також не спростовано презумпцію ідеальної частки спільного майна подружжя (зокрема об`єкту нерухомості), що є спільної сумісною власністю сторін.

У свою чергу відповідачем всупереч вимог статті 12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження або спростування позовних вимог ОСОБА_1 по суті. Останній, будучи належним чином обізнаний про наявність судового процесу учасником якого він є, не скористався власними процесуальними правами, передбаченими статтями 43, 49 Цивільного процесуального кодексу України, та жодним чином не заперечив щодо визнання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності сторін.

Відтак судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками ідеальних часток у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Такий об`єкт нерухомості набутий сторонами під час шлюбу, а отже спільною сумісною власністю сторін.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_5 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 089 гривень 10 копійок.

Нормою частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача: ОСОБА_2 необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір за подання позовної заяви на рахунок позивачки, що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

Керуючись статтями 2-4, 12, 13, 19, 23, 76-89, 141, 158, 258-268 , 20-284 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна спільно нажитого в шлюбі - задовольнити повністю.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок, разом з приналежними до нього господарськими будівлями та побутовими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на одну другу частку житлового будинку, разом з приналежними до нього господарськими будівлями та побутовими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви, що становить 1 089 (одна тисяча вісімдесят дев`ять) гривень 10 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Повне судове рішення складено 30 червня 2022 року.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: невідомо.

Суддя Б.М. Петейчук