Провадження № 2/752/3518/22
РІШЕННЯ

Іменем України

20.06.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

у вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Неупокоєву Н.К. звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 201447,37 грн., на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 15000,00 грн., витрати, пов`язані із оцінкою матеріального збитку в сумі 3975,62 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.06.2021 року о 16-40 год. на перехресті вул. Кудряшова та вул. Митрополити Липківського в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Ленд Ровер» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача, та автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача. Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14.07.2021 року, відповідача було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. Позивач вказує, що внаслідок зазначеної аварії його автомобіль зазнав механічні пошкодження та, відповідно до звіту № 59/21 від 15.06.2021 року, вартість відновлювального ремонту без врахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає суму в розмірі 316592,14 грн. ПрАТ СК «ПЗУ Україна», в якій була застрахована відповідальність відповідача, було повідомлено позивача про розгляд зазначеної події та прийняття рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 115144,77 грн. Позивач вказує, що розмір матеріальної шкоди, завданого позивачу складає суму в розмірі 316592,14 грн. (вартість відновлювального ремонту), а тому за мінусом 115144,77 грн. (виплата страхового відшкодування), невідшкодованою залишилась сума в розмірі 201447,37 грн., яка підлягає стягненню із відповідача, як із особи, яка є винною у вчиненні зазначеної аварії. Крім того, позивач вказує, що йому було завдано моральну шкоду, яка ним оцінена в сумі 15000,00 грн., оскільки, після аварії змінився його сталий спосіб життя, довелось займатись ремонтом автомобіля за рахунок вільного часу, перебудовувати графік у будні дні, що призвело до психічних і душевних страждань. Посилаючись на викладене, та також в зв`язку з тим, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, а тому із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) та отриманим страховим відшкодуванням, а також відповідач має відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду, в зв`язку з чим, останній, вимушений звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15.09.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

В жовтні 2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних відмовити, посилаючись на те, що страховою компанією, в якій було застраховано відповідальність відповідача, на підставі в т.ч. звіту про оцінку вартості розміру завданої шкоди № 5166, з яким погоджується відповідач, було виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 115144,77 грн., з яким позивач погодився та не оскаржував ані дії, ані рішення страхової компанії. Однак, на замовлення позивача було виготовлено звіт № 59/21 від 15.06.2021 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту склала суму в розмірі 316592,14 грн., яка на думку відповідача, є значно завищеною. Крім того, позивачем не надано суду доказів обсягу моральних страждань, а за відсутності, останніх, вимоги про відшкодування моральної шкоди є недоведеними та задоволенню не підлягають.

В жовтні 2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач просить стягнути із відповідача, як винної особи, на користь позивача різницю між фактичною вартістю ремонту (316592,14 грн.) та страховим відшкодуванням (115144,77 грн.), що складає суму в розмірі 201447,37 грн., та доводи щодо не оскарження позивачем розміру страхової виплати є необґрунтованими. Крім того, дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача вплинула на сталий спосіб життя позивача, його мобільність, та за рахунок вільного часу, який він міг приділити родині, позивач мав займатись ремонтом автомобіля, що свідчить про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.11.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.12.2021 року, у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи по даній цивільній справі було відмовлено.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених в позові підстав, вказуючи на те, що завдані збитки в повному обсязі не відшкодовані, а тому для відновлення порушених прав позивача різниця між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням має бути стягнута із відповідача на користь позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві, а також вказуючи на те, що стороною позивача не надано суду доказів вартості фактичного відновлення транспортного засобу та що ця вартість перевищила розмір виплаченого страхового відшкодування.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Ленд Ровер» д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрації транспортного засобу.

08.06.2021 року о 16-40 год. на перехресті вул. Кудряшова та вул. Митрополити Липківського в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Ленд Ровер» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача ОСОБА_1 , та автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 . Внаслідок аварії транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками.

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14.07.2021 року у справі № 760/15257/21, ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП на накладено стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Наведене свідчить, що розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом.

Такими чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», та страховою компанією на підставі заяви позивача, звіту СПД ФОП ОСОБА_3 № 5166 від 26.07.2021 року, страхового акту № 5166/1, було виплачено позивачу 20.08.2021 року страхове відшкодування в сумі 115144,77 грн.

Зі звіту СПД ФОП ОСОБА_3 № 5166 від 26.07.2021 року, який було виготовлено на замовлення ПрАТ СК «ПЗУ Україна», вбачається, що розмір матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Ленд Ровер» д.н.з. НОМЕР_1 складає суму в розмірі 131585,72 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ із врахуванням ПДВ на запчастини та матеріали складає суму в розмірі 251613,87 грн., вартість відновлювального ремонту КТХ із урахуванням зносу складає суму в розмірі 131585,72 грн.

Позивач, отримавши виплату від страхової компанії відповідача, з будь-якими заявами, в т.ч. про її перерахунок, до страхової компанії не звертався, фактично погодившись з її розміром, та доказів зворотному матеріали справи не містять.

Звертаючись з позовними вимогами та вказуючи на наявність невідшкодованих збитків, позивач посилався на звіт ФОП ОСОБА_4 № 59/21, який було виготовлено на замовлення позивача 15.06.2021 року.

Так, відповідно до висновків зазначеного звіту, було встановлено, що матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Ленд Ровер» д.н.з. НОМЕР_1 складає суму в розмірі 155094,00 грн., при цьому із мотивувальної частини звіту вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля без врахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає суму в розмірі 316592,14 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників, що підлягає заміні складає суму в розмірі 155094,00 грн.

Доказів того, що зазначений звіт було подано до страхової компанії відповідача після подачі заяви про виплату страхового відшкодування та фактичного виготовлення зазначеного звіту, матеріали справи не містять, як і не містять доказів висловлення позивачем незгоди зі звітом, проведеним на замовлення страховою компанією.

Сторона позивача вважає, що позивачу було завдано збитків (вартість відновлювального ремонту автомобіля) на суму 316592,14 грн., та після виплати страхового відшкодування в сумі 115144,77 грн. невідшкодованою залишилась сума в розмірі 201447,37 грн., яка підлягає стягненню із відповідача, як винної особи, на користь позивача.

Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача вказувала, що вартість фактичних збитків (фактичного відновлювального ремонту), в т.ч. і на суму 316592,14 грн. позивачем не доведена, страховою компанією було виплачено страхове відшкодування, зокрема, на підставі страхового акту та звіту, які позивачем не оскаржувались, та не ставились під сумнів, докази вартості відновлювального ремонту в пред`явленому до стягненні розмірі відсутні, а відтак підстав для стягнення різниці між розміром фактично завданої шкоди та страховою виплатою немає.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що за змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Як вже зазначалось вище, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Хюндай », д.н.з. НОМЕР_2 , на час ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Зазначеної страховою компанією на підставі поданих документів, звіту про оцінку вартості майнової шкоди та страхового акту було виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 115144,77 грн.

Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. (п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» )

Варто вказати, що позивач був присутній разом із оцінювачем при огляді транспортного засобу 08.06.2021 року, будь-яких зауважень під час огляду від позивача не надходило, та із врахуванням зазначеного огляду на замовлення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було виготовлено звіт № 5166 про ринкову вартість майнової шкоди, на підставі якого страховою компанією було прийнято рішення про розмір та виплату страхового відшкодування позивачу.

Відповідно до п. 36.7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Тобто, в разі незгоди з розміром відшкодування потерпіла особа вправі оскаржити в судовому порядку рішення страховика про здійснення страхового відшкодування.

Позивач в порядку вказаної статті рішення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) в розмірі 115144,77 грн. не оскаржував, та позивачем не надано суду відповідних доказів про звернення з претензією або вимогою в судовому порядку до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» щодо не згоди з рішенням про виплату страхового відшкодування в зазначеному розмірі.

З огляду на викладене, суд вважає, що матеріальний збиток страховою компанією винної особи було виплачено позивачу належним чином.

Поруч з цим, варто вказати на те, що страховим відшкодуванням покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону).

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

На підставі аналізу вищевказаних норм матеріального права вбачається, що відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Отже, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, після настання страхового випадку, страховиком було виплачено позивачу суму страхового відшкодування, а саме - 115144,77 грн., відповідно до звіту № 5166, складеного на замовлення страхової компанії.

Із вказаним розміром завданої матеріальної шкоди позивач погодився.

Разом з тим, на замовлення позивача було складено звіт № 59/21 про оцінку вартості автомобіля, відповідно до якого вартість матеріального збитку та відновлювального ремонту перевищує вартість шкоди, встановлену в звіті № 5166, який було виготовлений на замовлення страхової компанії.

Суд критично оцінює звіт, на який посилається позивач, враховуючи те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що ним фактично було відремонтовано транспортний засіб та витрачення значно більше коштів ніж було виплачено страховою компанією, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог за наведених позивачем підстав.

Крім того, варто вказати на те, що згідно із ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В свою чергу приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім цього, в постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування, з розміром якого, останній, погодився, та в ході розгляду справи не було надано суду доказів фактичного відновлення автомобіля позивача, та доказів того, що вартість фактичного відновлювального ремонту автомобіля перевищила суму виплаченого страхового відшкодування, а відтак підстав для стягнення із відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди (відновлювальним ремонтом) та страховою виплатою відсутні, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 201447,37 грн. та витрат, пов`язаних із оцінкою матеріального збитку в сумі 3975,62 грн., - слід відмовити.

В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтями 23, 1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності.

Як зазначено у п. 9 вказаної Постанови, Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У відповідності до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Разом з тим, вимога щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн. не підтверджена достатніми доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, як щодо наявності такої шкоди, так і щодо саме такого розміру завданої моральної шкоди, яка пред`явлена до стягнення, а відтак в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди слід також відмовити.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків (різниці між відновлювальним ремонтом та страховою виплатою), а також відшкодування завданих моральних страждань, їх розмір, в ході розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження, не були доведені стороною позивача належними та допустимими доказами, а відтак підстав для задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд не вбачає, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати (судовий збір та витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги) слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст. 22, 1166, 1167, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст 12, 76, 77, 78, 79, 81, 89, 265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Н.П. Чередніченко