Постанова

Іменем України

22 червня 2022 року

м. Київ

справа № 450/417/20

провадження № 61-9972св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Акціонерне товариство «КРИСТАЛБАНК», державний реєстратор Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Мельник Ілона Борисівна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2020 року у складі судді Добош Н. Б. та постанову Львівського апеляційного суду від 17 травня 2021 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. М., Шеремети Н. О.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Зміст вимог позовної заяви

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК» (далі - АТ «КРИСТАЛБАНК»), державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради (далі - державний реєстратор) Мельник І. Б. про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Позов мотивований тим, що 22 серпня 2008 року між ним та Закритим акціонерним товариством (далі - ЗАТ «Терра Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Терра Банк» (далі - ПАТ «Терра Банк»), укладено кредитний договір, предметом якого є надання споживчого кредиту в розмірі 100 000,00 доларів США, виконання якого забезпечене договором іпотеки від 22 серпня 2008 року (предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 ), укладеним між тими ж сторонами.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2014 року у справі № 450/1445/13-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 09 липня 2014 року, в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на вищевказану квартиру шляхом визнання за ПАТ «Терра Банк» права власності на вказане нерухоме майно та припинення права власності ОСОБА_1 . Однак зазначене рішення суду до 18 грудня 2017 року виконане не було.

26 січня 2017 року ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/1445/13-ц замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення від 20 лютого 2014 року з ПАТ «Терра Банк» на «ПАТ «КРИСТАЛБАНК». Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 червня 2017 року у справі № 450/1445/13-ц виправлено описку в ухвалі від 26 січня 2017 року. Ці ухвали постановлені за заявами ПАТ «КРИСТАЛБАНК». Вказані обставини свідчать, що рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки виконане не було.

Порядок набуття права власності передбачений у статті 334 ЦК України, відповідно до якої стягувач набуває право власності на майно лише після здійснення відповідної державної реєстрації.

Таку державну реєстрацію проведено лише 18 грудня 2017 року державним реєстратором на підставі рішення про державну реєстрацію, тобто 18 грудня 2017 року було припинено його право власності, а банк набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Посилався на те, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,

ОСОБА_1 просив:

скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 18 грудня 2017 року № 24235568 щодо державної реєстрації права власності на вказану квартиру, вчинений на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 39044034 від 29 грудня 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 18 грудня 2017 року № 24235568 щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 116,6 кв. м за АТ «КРИСТАЛБАНК», вчинений на підставі рішення державного реєстратора Мельник І. Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер: 39044034 від 29 грудня 2017 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої істанції мотивоване тим, що:

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та постійно проживає за цією адресою, що підверджується довідкою, виданою ОСББ «Сонячний край» від 03 лютого 2020 року № 2, тобто використовує його як місце свого постійного проживання;

у ОСОБА_1 у власності немає іншого нерухомого житла, що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо суб`єкта від 26 серпня 2020 року № 221540672;

позивач отримав кредит в іноземній валюті, постійно проживає у квартирі, загальна площа якої становить 116,6 кв. м, що не перевищує 140,00 кв. м, іншого нерухомого майна у власності позивача немає;

за такиих обставин спірна квартира не може бути предметом примусового стягнення шляхом реєстрації права власності за ПАТ «КРИСТАЛБАНК», оскільки на правовідносини поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у зв`язку з чим у державного реєстратора були підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «КРИСТАЛБАНК».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 17 травня 2021 року апеляційну скаргу АТ «КРИСТАЛБАНК» залишено без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2020 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивоана тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірна квартира загальною площею 116,60 кв. м, яка використовується як місце постійного проживання позивачем, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі шляхом реєстрації права власності за ПАТ «КРИСТАЛБАНК» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 22 серпня 2008 року, укладеного в іноземній валюті.

Безпідставними є посилання апеляційної скарги на те, що ПАТ «КРИСТАЛБАНК» не повинно було керуватися нормами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки державним реєстратором не здійснювалося примусове виконання рішення суду, а проводилась реєстрація права власності на нерухоме майно, яке виникло на підставі відповідного судового рішення, враховуючи наступне. Відповідно до частини першої і четвертої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. У цьому випадку право власності на предмет іпотеки визнано судом за ПАТ «Терра Банк» у порядку звернення стягнення відповідно до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Кіром П. В. за реєстраційним номером № 433, а тому порядок набуття права власності регулюється статтею 334 ЦК України і стягувач набуває право власності на майно лише після здійснення відповідної державної реєстрації. Державну реєстрацію було проведено 18 грудня 2017 року державним реєстратором Мельник І. Б. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер: 39044034 від 29 грудня 2017 року. Тобто з 18 грудня 2017 року було припинено право власності ОСОБА_1 , а ПАТ «КРИСТАЛБАНК» набуло право власності на спірну квартиру внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки відповідності до договору іпотеки від 22 серпня 2008 року. Наявність на момент проведення державної реєстрації права власності рішення суду, що набрало законної сили, відповідно до якого право власності на спірну квартиру визнано за ПАТ «Терра Банк», не може бути підставою незастосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Необхідно звернути увагу на те, що таке рішення суду набрало законної сили лише 09 липня 2014 року, тобто вже після вступу в дію мораторію. Право власності набувається не з моменту ухвалення рішення суду, а з моменту державної реєстрації такого права відповідно до закону. При цьому апеляційний суд врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 726/1538/16-ц.

Аргументи учасників

У червні 2021 року до Верховного Суду від АТ «КРИСТАЛБАНК» надійшла касаційна скарга, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

державний реєстратор не порушив вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки він не приймав рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, однак реєстрація права власності на спірну квартиру проведена на підставі судового рішення, а тому означений Закон не може бути застосований до спірних правовідносин;

суди помилково послалися на те, що державний реєстратор повинен був відмовити у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру за іпотекодержателем, оскільки відсутні підстави для цього, передбачені у статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»;

застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є ефективним способом захисту тоді, коли застосовується відтермінування зобов`язань позичальника та останньому надається додатковий час для врегулювання з банком кредитних зобов`язань, уникнути звернення стягненням на заставне майно та забезпечити збереження за позичальником права власності на предмет іпотеки. У спірних правовідносинах скасування реєстрації за банком права власності на предмет іпотеки через застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не забезпечує ОСОБА_1 відтермінування виконання зобов`язань за кредитним договором, не забезпечує можливості скасування рішення Пустомитївського районного суду Львівської області від 20 лютого 2014 року, не скасовує вже визнане судом право власності банку на предмет іпотеки та не встановлює механізму повернення сторін до кредитних правовідносин, які існували до звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на квартиру за банком.

У жовтні 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшов відзив, у якому його представник просить касаційну скаргу АТ «КРИСТАЛБАНК» залишити без задоволення, а оскаржені рішення - без змін.

Відзив мотивоаний тим, що в касаційній скарзі банк посилається на ту обставину, що право власності він набув на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2014 року у справі № 450/1445/14, яким визнано право власності банку на предмет іпотеки. Однак це рішення набрало законної сили 09 липня 2014 року з моменту прийняття ухвали у цій справі Апеляційним судом Львівської області, тобто після набуття чинності Законом України № 1304-VII від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (набув чинності 07 червня 2014 року). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 726/1538/16-ц зазначено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Рішення суду у справі № 450/1445/14 було виконано державним реєстратором шляхом державної реєстрації права власності на квартиру - предмет іпотеки за банком, що мало місце під час дії вищевказаного Закону. Під час дії мораторію усі судові рішення, якими було звернуто стягнення на предмет іпотеки, не підлягали виконанню, в тому числі шляхом реєстрації права власності напредмет іпотеки за іпотекодержателем, незалежно від того, у який спосіб останній звернув стягнення на предмет іпотеки. Стосовно твердження банку про те, що відстрочення під час мораторію не забезпечує ОСОБА_2 відтермінування виконання рішення та не встановлює повернення сторін до кредитних відносин, то такі посилання є необґрунтованими. Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381- IX, нормами якого, зокрема, запроваджено з 23 квітня 2021 року проведення обов`язкової реструктуризації зобов`язань за договорами про споживчий кредит, наданими в іноземній валюті, що підпадають під критерії, визначені цим законом. У разі залишення в силі судових рішень у цій справі позивач має намір скористатися механізмом реструктуризації зобов`язань визначених цим законом та подати банку відповідну заяву, оскільки вказаний Закон надає таку можливість в двомісячний строк після завершення судових спорів, які стосуються кредитних відносин.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі

Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК» про зупинення виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2020 року та постанови Львівського апеляційного суду від 17 травня 2021 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначено, що доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, що неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 22 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Терра Банк» (далі - ЗАТ «Терра Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Терра Банк» (далі - ПАТ «Терра Банк»), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 05-Ф/08/15, відповідно до умов пункту 1.1. якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у розмірі 100 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки згідно з графіком погашення кредиту та процентів. У пунктах 2.1. та кредитного договору передбачено, що кредит надано на строк до 22 серпня 2011 року під 16,00 % річних.

Повернення кредиту забезпечене договором іпотеки від 22 серпня 2008 року, укладеним між ЗАТ «Терра Банк», правонаступником якого є ПАТ «Терра Банк», та ОСОБА_1 , предметом якого є трикімнатна квартира загальною площею 116,6 кв. м, житловою площею 55,4 кв. м, розташована на АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцю.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2014 року у справі № 450/1445/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09 липня 2014 року, позов ПАТ «Терра Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Терра Банк», яка становить 901 740,95 грн, звернуто стягнення на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , зі всіма об`єктами, функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном, шляхом визнання за ПАТ «Терра Банк» права власності на вказане нерухоме майно та припинення на таке права власності ОСОБА_1 .

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 січня 2017 року у справі № 450/1445/13-ц замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні по примусовому виконанні рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2014 року у справі № 450/1445/13-ц з ПАТ «Терра Банк» на правонаступника ПАТ «КРИСТАЛБАНК».

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 червня 2017 року у справі № 450/1445/13-ц виправлено описку в ухвалі від 26 січня 2017 року, зокрема: виправлено описку допущену в резолютивній частині ухали Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 січня 2017 року про заміну сторони стягувача (кредитора) правонаступником за рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області, в якій правильно зазначено «Замінити стягувача (кредитора) за рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.02.2014 року по цивільній справі № 450/1445/13-ц про визнання права власності на предмет іпотеки з Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» на правонаступника Публічне АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИСТАЛБАНК» ()»; виправлено описку, допущену в мотивувальній частині ухали Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 січня 2017 року про заміну сторони стягувача (кредитора) правонаступником за рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області, в якій правильно зазначено «З наведеного вище, випливає висновок, що ПАТ «КРИСТАЛБАНК», є правонаступником ПАТ «ТЕРРА БАНК», а тому набув право вимоги за рішенням Пустомитівського суду Львівської області від 20.02.2014 року № 450/1445/13-ц».

18 грудня 2017 року за ПАТ «КРИСТАЛБАНК» на підставі рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Мельник І. Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 39044034 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 116,6 кв. м, номер запису про право власності № 24235568, дата, час державної реєстрації: 18 грудня 2017 року, 15:51:55. Підставою виникнення права власності є ухвала Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 червня 2017 року, ухвала Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 січня 2017 року, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2014 року.

Позиція Верховного Суду

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «КРИСТАЛБАНК»

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (частина четверта статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України).

Право власності припиняється, зокрема, у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника (пункт 8 частина перша статті 346 ЦК України).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 травня 2021 року у справі № 924/785/19 (оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 16 червня 2021 року) зазначено, що:

«у зв`язку із невиконанням кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою майна ВАТ «Кам`янець-Подільський комбінат хлібопродуктів", ПАТ "Банк «Фінанси та Кредит» звернуло стягнення на предмет іпотеки на підставі судових рішень у справі №924/642/14 шляхом визнання права власності на спірні об`єкти нерухомого майна.

Відтак право власності позивача на комплекс будівель площею 40 471,5 кв. м. та земельні ділянки площею 11,4001 га і площею 3,578 га, які розташовані в АДРЕСА_3 припинилося внаслідок звернення стягнення з визнанням права власності на них за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

При цьому невчинення власником, право власності якого визнано судовим рішенням, дій щодо реєстрації права власності у державному реєстрі прав власності, не може мати наслідком втрату вже набутого права власності. Протилежне матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, оскільки відбуватиметься фактичний перегляд судового рішення про визнання права власності з порушенням процесуальних норм, які визначають перегляд судових рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 910/5902/18.

Згодом ТОВ "Твін Експерт" як правонаступник ВАТ "Кам`янець-Подільський комбінат хлібопродуктів" на підставі судових рішень у справі № 924/642/14 зареєструвало за собою право власності на таке нерухоме майно.

Враховуючи, що на час проведення реєстраційних дій позивач не був власником нерухомого майна, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про не доведення позивачем порушення його власних майнових прав та інтересів, як попереднього власника такого майна внаслідок проведення оспорюваних реєстраційних дій.

Колегія суддів відхиляє посилання ліквідатора ВАТ "Кам`янець-Подільський комбінат хлібопродуктів" про неврахування судами попередніх інстанцій висновку щодо застосування норми права, викладеного, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство від 22.10.2019 у справі №910/11946/18, від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19, оскільки ТОВ "Твін Експерт" як правонаступник ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" набуло право власності на нерухоме майно, яке раніше належало боржнику, не на підставі спірних реєстраційних дій, здійснених під час дії ліквідаційної процедури у справі №924/167/15 про банкрутство ВАТ "Кам`янець-Подільський комбінат хлібопродуктів", а на підставі судових рішень у справі № 924/642/14».

У справі, що переглядається:

при задоволенні позову суди вважали, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем АТ «КРИСТАЛБАНК» відбулася під час дії мораторію, передбаченого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»;

суди встановили, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2014 року у справі № 450/1445/13-ц у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Терра Банк», правонаступником якого є АТ «КРИСТАЛБАНК»,звернуто стягнення на спірну квартиру шляхом визнання за ПАТ «Терра Банк» права власності на вказане нерухоме майно та припинення на таке права власності ОСОБА_1 ;

18 грудня 2017 року за ПАТ «КРИСТАЛБАНК» зареєстровано право власності на спірну квартиру на підставі рішення державного реєстратора Мельник І. Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Підставою виникнення права власності є, зокрема, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2014 року у справі № 450/1445/13-ц;

суди не врахували, що у зв`язку із невиконанням зобов`язань, забезпечених іпотекою, звернуто стягнення на предмет іпотеки на підставі судового рішення у справі № 450/1445/13-ц шляхом визнання за ПАТ «Терра Банк» права власності на вказане нерухоме майно та припинення на таке права власності ОСОБА_1 . Тому право власності позивача на предмет іпотеки припинилося внаслідок звернення стягнення з визнанням права власності на них за ПАТ «Терра Банк» та одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 . Оскільки право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру припинилося на підставі рішення суду у справі № 450/1445/13-ц, яке набрало законної сили, наступна реєстрація права власності на квартиру за ПАТ «КРИСТАЛБАНК» не порушує права позивача. За таких обставин, підстави для задовлення позовних вимог відсутні;

тому судові рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 до банку належить скасувати та ухвалити нове про відмову в їх задоволенні.

Колегія суддів приймає доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції безпідставно враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 726/1538/16-ц, та відхиляє відповідні доводи відзиву, оскільки у справі № 726/1538/16 було заявлено позовну вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу іпотечного майна, вчиненого іпотекодержателем після набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тобто примусове звернення стягнення за іпотечним договором на майно відбулося під час дії указаного Закону. В той час як у справі, що переглядається, примусове звернення на іпотечне майно відбулося за рішенням суду до введення мораторію, передбаченого цим Законом.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 335/5136/19 (провадження № 61-18942св20) зазначено, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, підтверджують, що цей спір виник між ОСОБА_1 та банком. Тому державний реєстратор є неналежним відповідачем, і у зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора необхідно відмовити із зазначеної підстави. Тому постанову суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в їх задоволенні».

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, підтверджують, що цей спір виник між ОСОБА_1 і АТ «КРИСТАЛБАНК». Тому державний реєстратор є неналежним відповідачем і в зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора необхідно відмовити із зазначеної підстави. Тому судові рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора належить скасувати з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

З урахуванням необхідності врахування висновків щодо застосування норм права викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 травня 2021 року у справі № 924/785/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 335/5136/19 (провадження № 61-18942св20), колегія суддів вважає, що оскаржені рішення ухвалені із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку із неведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити; судові рішення скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням результату розгляду касаційної скарги, з ОСОБА_1 на користь АТ «КРИСТАЛБАНК» належить стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261,20 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 1 681,60 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК» задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 17 травня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК», державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Мельник Ілони Борисівни про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261,20 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 1 681,60 грн.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2020 року та постанова Львівського апеляційного суду від 17 травня 2021 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук