Ухвала

04 липня 2022 року

м. Київ

справа № 524/5760/21

провадження № 61-5871ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ в натурі житлового будинку, встановлення порядку користування земельною ділянкою, виселення,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ в натурі житлового будинку, встановлення порядку користування земельною ділянкою, виселення.

В обґрунтування позову зазначала, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 20 листопада 1985 року, посвідченого приватним державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-5665 є власником 61/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований на АДРЕСА_1 . Частка у розмірі 39/100 вказаного будинку належить ОСОБА_1 . На даний час між співвласниками виникають непорозуміння щодо порядку користування спільним домоволодінням та земельною ділянкою. Вона має намір перебудувати свою частину, провести оформлення земельної ділянки, проте відповідач чинить їй перешкоди.

Ураховуючи вищевикладене, просила суд поділити житловий будинок у натурі, що розташований на АДРЕСА_1 , виділивши їй у власність приміщення житлового будинку літ. «А,А1, а1», загальною площею 44,45 кв. м, що складаються з кухні «1-1», площею 7,9 кв. м, кімнати «1-2», площею 9,1 кв. м, кімнати «1-3», площею 14,1 кв. м, кімнати «2-4», площею 13,4 кв. м, по надвірним будівлям та спорудам: ворота з хвірткою № 4, огорожу № 5, замощення № 6; встановити порядок користування земельною ділянкою за ІІ варіантом, запропонованим експертом Шлапак С. Л. у висновку будівельно-технічної експертизи від 21 травня 2021 року №4/9-21; стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію у розмірі 12 753,00 грн у зв`язку зі зміною розміру ідеальних часток; виселити ОСОБА_1 з кімнати 2-4 в домоволодінні на АДРЕСА_1 .

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 02 червня 2022 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Поділено в натурі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на АДРЕСА_1 , припинивши право спільної часткової власності.

Виділено ОСОБА_2 в натурі в окремий об`єкт нерухомості на належні їй 61/100 частин домоволодіння та визнано за нею право власності на:

- приміщення житлового будинку літ. «А,А1, а1», загальною площею 44,45 кв. м, що складаються з кухні «1-1», площею 7,9 кв. м, кімнати «1-2», площею 9,1 кв. м, кімнати «1-3», площею 14,1 кв. м, кімнати «2-4», площею 13,4 кв. м;

- по надвірним будівлям та спорудам: ворота з хвірткою № 4, огорожа № 5, замощення № 6.

Виділено ОСОБА_1 в натурі в окремий об`єкт нерухомості на належні йому 39/100 частин домоволодіння та визнано за ним право власності на:

- приміщення житлового будинку літ. «А,А1, а1», загальною площею 24,9 кв. м, що складаються з підсобного приміщення «2-1», площею 6,1 кв. м, кухні «2-2», площею 7,8 кв. м, кімнати «2-3», площею 11,0 кв. м;

- по надвірним будівлям та спорудам: сарай літ. «б», сарай літ. «Б», вбиральня «Г», сарай (тимчасовий) літ. «з», сарай (тимчасовий) літ. «З», літній душ літ. «Л», хвіртка № 1, огорожа № 2, огорожа № 3.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у зв`язку зі зміною розміру ідеальних часток у розмірі 12 753,00 грн.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 982 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 , з розташованим на ній житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами згідно ІІ варіанту порядку користування земельною ділянкою відповідно до додатку № 4 до висновку експерта Шлапак С. Л. від 21 травня 2021 року № 4/9-21, виділивши у користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 599 кв. м, що позначена зеленим кольором в додатку № 4 до висновку експерта, ОСОБА_1 земельну ділянку площею 383 кв. м, що позначена синім кольором в додатку № 4 до висновку експерта

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ураховуючи висновок експерта Шлапак С. Л. від 21 травня 2021 року № 4/9-21 щодо технічної можливості поділу домоволодіння в натурі, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позов ОСОБА_2 про поділ домоволодіння підлягає задоволенню у запропонованому нею варіанті, згідно ІІ варіанту поділу висновку судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 21 травня 2021 року № 4/9-21, оскільки такий варіант поділу передбачає незначний відступ від ідеальних часток співвласників та незначну виплату грошової компенсації, що буде найменш обтяжливим для відповідача. Оскільки при такому варіанті поділу частка позивача зменшиться, ОСОБА_2 погодилась з отриманням компенсації, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню компенсація вартості за зменшення 4/100 частки в правовстановлюючій долі в майні у розмірі 12 753,00 грн. Варіант порядку користування земельною ділянкою суди визначили згідно ІІ варіанту відповідно до додатку № 4 до висновку експерта Шлапак С. Л., виділивши у користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 599 кв. м, що позначена зеленим кольором, а ОСОБА_1 земельну ділянку площею 383 кв. м, що позначена синім кольором, оскільки розподіл домоволодіння за ІІ варіантом висновку експерта від 21 травня 2021 року № 4/9-21 відповідає обраному варіанту розподілу домоволодіння.

28 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 червня 2022 року у вказаній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою касаційного оскарження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини 2 статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 4 статті 389 ЦПК України з посиланням на частину 1 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 1 статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 3 статті 411 ЦПК України, з обґрунтуванням наявності таких підстав.

У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення та обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, а також формальне цитування постанов Верховного Суду, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статями 389, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ в натурі житлового будинку, встановлення порядку користування земельною ділянкою, виселення повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак