Справа № 146/780/21
Провадження № 22-ц/801/49/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 рокуСправа № 146/780/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Міхасішина І.В.

суддів : Войтка Ю.Б., Матківської М.В.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги розподілу природнього газу,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2021 року, ухвалене суддею цього суду Пилипчуком О.В., дата складання повного тексту 12 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року до суду з позовом звернувся представник акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованість за послугу розподілу природного газу в розмірі 2111,89 грн, 3 % річних на суму 200 грн, втрат від інфляції на суму 599,63 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг з розподілу природного газу з відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 , які надаються Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз». Позивач надає відповідачу послуги з розподілу природного газу до оселі споживача, який в свою чергу їх отримує, однак оплату не проводить.

Позивач вказує, що для приєднання до умов розподілу та фактичного укладення договору споживачу необов`язково мати підписану заяву приєднання, а достатньо здійснити одну із передбачених законодавством дій, а саме сплатити за послуги ГРМ, мати документально підтверджене споживання природного газу.

У випадку із відповідачем підтвердженням факту його приєднання до умов договору розподілу природного газу (акцептуального договору) є : документальне підтвердження споживання природного газу, а саме: помісячні показники лічильника газу.

Оплата послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем, що є побутовим до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу.

За період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року, відповідачеві було розподілено природного газу в кількості 1208,19 метрів кубічних.

За період з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року, відповідачеві було розподілено природного газу в кількості 1136,23 метрів кубічних.

Розмір щомісячної плати за розподіл природного газу з січня по червень 2020 року становить 107,53 грн. в місяць, з липня по грудень 2020 року становить 117,19 грн. в місяць, з січня 2021 року по теперішній час становить 190,89 грн. в місяць.

Станом на 03.06.2021 року перед позивачем наявна заборгованість за послуги розподілу природного газу в розмірі 2111,89 грн. За встановлений період відповідачеві нараховані 3% річних на суму 200,00 грн., втрати від інфляції на суму 599,63 грн. Загальна сума заборгованості становить 2911,52 грн.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» заборгованість за послугу розподілу природного газу 2111,89 грн., 3 % річних на суму 200 грн., втрат від інфляції на суму 599,63 грн., - всього 2911,52 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз»» 2270 грн судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення в частині стягнення нарахованих 3% річних на суму 200,00 грн., втрати від інфляції на суму 599,63 грн. а також 2270 грн судових витрат скасувати та постановити в цій частині нове, яким у задоволені цих позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в зв`язку із карантинними обмеженнями що діяли на території України з 03 квітня 2020 року, заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово комунальні послуги, а тому нарахування позивачем оспорюваних сум за період, що визначений судом є безпідставними. Щодо стягнення судових витрат в сумі 2270 грн. судового збору, апелянт надав довідку МСЕК Серія 12 ААА № 314815 від 16.12.2015 року останній ( ОСОБА_1 ) є інвалідом 1-ї групи безтерміново, що в свою чергу відповідно до Закону України « Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначив, що оскаржуване відповідачем рішення вважає законним, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині стягнення 3% річних, втрат від інфляції, а також судового збору, тому, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, в іншій його частині не перевіряється.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду в оскаржуваній частині цим вимогам відповідає не в повній мірі, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Стягуючи з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2270 грн суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки МСЕК Серія 12 ААА № 314815 від 16.12.2015 року ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 1 групи. Інвалідність встановлена безстроково.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи, витрати зі сплати судового збору у сумі 2270 грн не підлягають стягненню з нього на користь позивача, а їх слід компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 644/6351/17-ц.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи і вимоги апеляційної скарги щодо стягнення 3% річних, втрат від інфляції з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідно до довідки виписки від 03.06.2021 року, на ім`я відповідача ОСОБА_2 як на споживача послуг з розподілу природного газу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . За період з січня 2020 року по квітень 2021 року відповідач має заборгованість за послуги з розподілу природного газу в сумі 2111,89 грн. (а.с.8).

Згідно довідки про фактичний обсяг споживання природного газу від 03.06.2021 року за період з 10.2018 по 09.2019 рік, за особовим рахунком відповідача ОСОБА_1 , об`єм газу для розрахунку становив - 1208,19 м. куб. (а.с. 9).

Згідно довідки про фактичний обсяг споживання природного газу від 03.06.2021 року за період з 10.2019 по 09.2020 рік, за особовим рахунком відповідача ОСОБА_1 , об`єм газу для розрахунку становив 1136,23 м. куб. (а.с. 10).

Відповідно до розрахунків інфляційних втрат та 3 % річних відповідачу на суму заборгованості позивачем нараховано 599,63 грн. - інфляційних втрат, та 200 грн. - 3% річних (а.с. 11 - 20).

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 19.06.2017 № 811 «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу АТ «Вінницягаз» (зі змінами), АТ «Вінницягаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Вінницької області (крім сіл Якушинці і Зарванці Вінницького району, смт Кирнасівка, сіл Одая, Нестерварка, Федьківка, Дранка, Тиманівка, Клебань, Копіївка, хутір Марково Тульчинського району, сіл Пилипи-Борівські, Калинка Томашпільського району, сіл Сокіл, Моївка, Борівка, хутір Грабовець Чернівецького району, села Махаринці Козятинського району, сіл Бухни, Морозівка Погребищенського району), а також території м. Гайворон Кіровоградської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз».

Відповідно до п. 1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2498, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно з п. 4 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 (далі - Кодексу газорозподільних систем), договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Відповідно до п. 6.1, 6.2 Типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

Згідно з абз. 2 пункту 6.6 розділу VI Типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Відповідно до п. 6.3 розділу VI Типового договору розподілу природного газу, величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Згідно з абз.1 п.2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

За змістом ст. 162 ЖК України, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Плата за комунальні послуги має вноситись своєчасно.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 та ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до комунальних послуг належать в тому числі послуги з постачання та розподілу природного газу.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 638/11589/15-ц.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що між позивачем та відповідачем наявні фактичні договірні відносини, позивач виконав взяті на себе договірні зобов`язання перед відповідачем та надав послуги розподілу природного газу, водночас відповідач своїх зобов`язань не виконав та не оплатив послуги розподілу природного газу, чим порушив умови договору, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, а також 3% річних від простроченої суми та суму збитків від інфляції за весь час прострочення.

Дана сума заборгованості визначена на підставі наданих позивачем доказів нарахування вказаної суми заборгованості за договором, які відповідачем не спростовувались.

Доводи апеляційної скарги в частині оспорюваних сум про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, апеляційний суд вважає необґрунтованими та фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз»» 2270 грн судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору необхідно змінити, компенсувати акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз»» судовий збір у розмірі 2270 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2021року у частині стягнення з ОСОБА_1 користь акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз»» 2270 грн судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору змінити, виключивши з неї таке посилання, доповнити його посиланням про необхідність компенсувати акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз»» судовий збір у розмірі 2270 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська