Головуючий у І інстанції Кахно І.А.
Провадження №22-ц/824/2391/2022 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

за участю секретаря: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз» на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 752/5753/21 до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Кучерини Б.В. про забезпечення позову до пред`явлення позову, в якій заявник просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз».

Обгрунтовуючи заяву, представник заявника посилався на те, що 16 січня 2017 року між ТОВ «СП «АТАД К» (далі - ТОВ «СП «АТАД К»/забудовник), як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 16/01-17, згідно з яким остання отримала право набути у власність після завершення будівництва квартиру АДРЕСА_2 , загальною проектною площею 125,00 кв.м. Заявник сплатила забудовнику 100% вартості майнових прав за вказану квартиру, що підтверджується довідками від 16 листопада 2020 року про 100% оплату майнових прав та про набуття у власність майнових прав згідно з договором купівлі-продажу майнових прав № 16/01-17 від 16 січня 2017 року.

Цього ж дня, 16 листопада 2020 року, на виконання умов договору № 16/01-17 компанія передала ОСОБА_1 майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується актами приймання-передачі майнових прав та квартири.

Відповідно до розпорядження Голосіївської районної державної адміністрації № 613 від 24 грудня 2020 року новозбудованому будинку було присвоєно адресу: « АДРЕСА_1 ».

Згодом заявник з`ясувала, що 04 січня 2021 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було зареєстроване за ТОВ «СП «АТАД К» право власності на квартиру АДРЕСА_1 , майнові права на яку належать заявнику, що позбавляє останню можливості зареєструвати своє право власності на вказане майно внаслідок незаконних дій державного реєстратора Сазонової О .М. та ТОВ «СП «АТАД К».

Крім того, 24 лютого 2021 року, отримавши Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, заявник з`ясувала, що належна їй квартира була двічі відчужена, зокрема, 13 лютого 2021 року за договором купівлі-продажу ТОВ «СП «АТАД К» продало спірну квартиру ТОВ «Глобал Ентерпрайзіс», а останнє за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 18 лютого 2021 року передало спірну квартиру у власність ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз».

З огляду на наведені обставини, ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом до ТОВ «СП «АТАД К», ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М., третя особа - ТОВ «Глобал Ентерпрайзіс», про скасування реєстрації права власності на спірну квартиру, визнання права власності на майнові права на спірну квартиру, визнання права власності на вказану квартиру та витребування її з чужого незаконного володіння.

Враховуючи ту обставину, що в період з 13 по 18 лютого 2021 року вже двічі змінювалися власники вказаної квартири, існує ймовірність відчуження ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз» спірної квартири третій особі, що з одного боку істотно ускладнить розгляд спору та затягне строк його розгляду, а з іншого боку подальше відчуження спірного об`єкту нерухомого майна може зробити неможливим виконання рішення суду про визнання права власності на майнові права на квартиру, визнання права власності на квартиру за заявником та витребування її з незаконного володіння у ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз».

З огляду на наведене, заявник вважає за необхідне до подачі позовної заяви до ТОВ «СП «АТАД К», ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М., третя особа - ТОВ «Глобал Ентерпрайзіс», про скасування реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , визнання права власності на майнові права на спірну квартиру, визнання права власності на спірну квартиру та витребування її з чужого незаконного володіння, звернутися до суду із даною заявою про забезпечення майбутнього позову шляхом накладення арешту на квартиру.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кучерини Б.В. про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Не погоджуючись з ухвалою, відповідач ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз» подало на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити по справі нову ухвалу про відмову у забезпеченні позову. Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилався на те, що судом не враховано того факту, що основним видом діяльності власника спірної квартири відповідача ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз» є надання в оренду і експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна, а тому накладення арешту на спірну квартиру перешкоджає його господарській діяльності та потенційно несе ризик збитків. Заява позивача не містить його пропозиції про зустрічне забезпечення і в ухвалі суду це питання не вирішено, що є важливим з огляду на вид діяльності відповідача. Суд не врахував, що заявлений позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним та адекватним заявленим вимогам, оскільки позивач не надав пояснень, чому у листопаді 2020 року, отримавши документи для реєстрації за собою права власності, не вжив до цього жодних дій і право власності у нього відсутнє, а обрані ним способи захисту є взаємовиключними, що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для забезпечення позову. Позивач не зазначив, на підставі чого у нього виникло право власності на спірну квартиру і не вказує про неправомірність набуття такого права відповідачем. Позивачем не надано доказів на підтвердження можливого відчуження товариством квартири чи ускладнення виконання можливого судового рішення. Суд не врахував, що спірна квартира не є предметом позову у даній справі, що свідчить про безпідставність і неспівмірність вжитих судом заходів забезпечення позову.

Позивач ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

В судове засіданняучасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, не з`явились, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності за наявними матеріалами справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами наявний спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, вид забезпечення позову відповідає заявленим позовним вимогам, та, оцінивши пропорційність втручання у право ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз» на мирне володіння майном, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову, які може вжити суд, передбачені ч.1 ст.150 ЦПК України, згідно якої позов в тому числі забезпечується забороною вчиняти дії щодо предмета спору. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 ст.150 ЦПК).

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, який визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист його прав.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст.ст.11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Так, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між сторонами існують спірні правовідносини, предметом яких є право власності на квартиру АДРЕСА_1 , та витребування її з чужого незаконного володіння.

Згідно довідок від 16 листопада 2020 року, виданих директором ТОВ «СП «АТАД К», ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу майнових прав № 16/01-17 від 16 січня 2017 року оплатила за майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , 2 954 418,00 грн., що становить 100% вартості майнових прав, тим самим набувши у власність майнові права на спірну квартиру.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 04 січня 2021 року право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ТОВ «СП «АТАД К»; 13 лютого 2021 року - за ТОВ «Глобал Ентерпрайзіс», а 18 лютого 2021 року - за ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз».

Тобто, за період з 13 по 18 лютого 2021 року двічі змінювалися власники спірної квартири.

Обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, свідчать про те, що між сторонами дійсно існує спір щодо квартири, загальною площею 122,5 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка за нетривалий період часу була декілька разів відчужена, у зв`язку із чим обґрунтованим є висновок суду про те, що вид забезпечення позову, який просить застосувати заявник, а саме, накладення арешту на вказану квартиру, яка на даний час перебуває у власності ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз», є співмірним та виправданим заходом, який забезпечить можливість реального виконання судового рішення у разі задоволення вимог ОСОБА_1 до ТОВ «СП «АТАД К», ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. про скасування реєстрації права власності на спірну квартиру, визнання права власності на майнові права, визнання права власності на спірну квартиру та витребування її з чужого незаконного володіння, а також забезпечить ефективне поновлення порушених прав заявника.

При цьому суд виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, оскільки квартира АДРЕСА_1 є власністю ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз», яке, як власник, у будь-який момент може здійснити її відчуження, або іншим чином розпорядитися нею.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам процесуального закону.

При вжитті заходів забезпечення позову судом обґрунтовано враховано як зміст вимог позивача, які полягають у оспоренні законності вчинення відповідачами правочинів у відношенні спірної квартири і реєстрації права власності на це нерухоме майно, так і співмірність вжитих заходів із позовними вимогами та вид забезпечення позову (пункти 3 і 4 постанови ПВСУ № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Погоджуючись із ухвалою суду, колегія суддів враховує те, що вжиті заходи у вигляді накладення арешту не призведуть до суттєвого обмеження прав ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз».

Доводи апеляційної скарги про те, що основним видом діяльності власника спірної квартири відповідача ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз» є надання в оренду і експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна, а тому накладення арешту на спірну квартиру перешкоджає його господарській діяльності, не спростовують висновків суду про наявність підстав для забезпечення позову.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів враховує, що накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_2 ніяким чином не перешкоджає господарській діяльності товариства, яке має змогу у повному обсязі виконувати свої статутні цілі, в тому числі у відношенні будь-якого іншого нерухомого майна шляхом здачі його в оренду, користування, експлуатацію тощо, окрім спірної квартири. Це по-перше.

По-друге, посилання скаржника на неможливість здачі ним в оренду спірної квартири навпаки свідчать про правильність доводів позивача і вжитих судом заходів забезпечення позову, оскільки передача спірної квартири в оренду третім особам у випадку задоволення позовних вимог не призведе до ефективного поновлення прав позивача, якому доведеться витрачати час на подачу нових позовів до суду щодо визнання недійсним (розірвання тощо) договору оренди (чи інших договорів щодо речових прав третіх осіб на квартиру), а також виселення (тощо) інших осіб із квартири, що не відповідає положенням ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо необхідності ефективного захисту прав особи в судовому порядку.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Ефективний засіб захисту, який гарантований ст.13 Конвенції, передбачає, зокрема, що за результатами розгляду скарги особа отримує відповідний захист.

По-третє, скаржник ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз» залишається власником спірної квартири і її користувачем, а вжиті судом заходи перешкоджають лише розпорядженню даною квартирою, що є співмірним із вимогами позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що заява позивача не містить його пропозиції про зустрічне забезпечення і в ухвалі суду це питання не вирішено, що є важливим з огляду на вид діяльності відповідача та потенційно несе ризик збитків, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

У заяві позивача про забезпечення позову міститься розділ щодо зустрічного забезпечення, де позивач послався на відсутність підстав для зустрічного забезпечення і навів мотиви такої позиції (а.с.6).

Стосовно доводів про те, що суд протиправно не застосував заходи зустрічного забезпечення апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч.7 ст.153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно із ч.1 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи наведене правило процесуального Закону суд має право, втім він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені ч.3 ст.154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Жодна з наведених обставин судом не була встановлена, з огляду на що доводи заявника апеляційний суд визнає необґрунтованими (правова позиція Верховного Суду у постанові від 26 грудня 2018 року у справі 369/7793/17).

При цьому апеляційний суд враховує, що відповідач вправі подати окрему заяву до суду першої інстанції про зустрічне забезпечення, відповідно її мотивувавши.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що заявлений позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним та адекватним заявленим вимогам, оскільки позивач не надав пояснень, чому у листопаді 2020 року, отримавши документи для реєстрації за собою права власності не вжив до цього жодних дій і право власності у нього відсутнє, а обрані ним способи захисту є взаємовиключними, що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для забезпечення позову, необґрунтовані.

Дані обставини щодо наявності у позивача прав на спірну квартиру та обраних ним способів захисту свого права відповідно до положень цивільного процесуального законуз`ясовуються при розгляді справи по суті позовних вимог, де сторонами подаються відповідні докази на обгрунтування їх доводів. При вирішенні питання про забезпечення позову, суд не вправі давати оцінку доказам, а також вирішувати наперед питання обгрунтованості доводів та заперечень сторін по суті позову і правомірності заявлених позовних вимог.

Це ж стосується посилань скаржника в апеляційній скарзі на незазначення позивачем, на підставі чого у нього виникло право власності на спірну квартиру та щодо неправомірності набуття такого права відповідачем, які є необгрунтованими.

Як вказувалося вище дані обставини щодо підставності вимог вирішуються при розгляді справи по суті.

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження можливого відчуження товариством квартири чи ускладнення виконання можливого судового рішення, не спростовують висновків суду про наявність передбачених процесуальним законом підстав для накладення арешту, оскільки ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз» як титульний власник нерухомого майна має право в будь-який час провести його відчуження. Таке припущення є обґрунтованим з огляду на неодноразове відчуження квартири за досить короткий період, а саме за тиждень. Наведене у свою чергу дає підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову і можливе відчуження квартири може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, які полягають у поверненні майна у його власність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19, де Верховний Суд вказав, що через ризик відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту 1/2 частини будинку може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову. А те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки апеляційного суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір.

Доводи скарги про те, що суд не врахував, що спірна квартира не є предметом позову у даній справі, що свідчить про безпідставність і неспівмірність вжитих судом заходів забезпечення позову, надумані. Спірна квартира, наявність прав на яку доводить позивач і просить визнати за нею право власності на це нерухоме майно, є безпосереднім предметом спору по справі.

Відхиляючи дані доводи, апеляційний суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказала, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.»

Отже, вжиті судом заходи безпосередньо стосуються предмета спору та поновлення прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду. Такі заходи є співмірними, розумними і адекватними, в тому числі такими, що не перешкоджають відповідачу у здійсненні прав власника, зокрема володінні і користуванні майном.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення судового рішення без змін, а скарги ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз» - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз» - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: