Справа № 459/1102/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/3002/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м.Львів

Справа № 459/1102/16

Провадження № 22ц/811/3002/21

Провадження № 22ц/811/3003/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 травня 2021 року та додаткове рішення цього суду від 5 липня 2021 року, ухвалені у м.Червонограді у складі судді Новосада М.Д., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з участю третьої особи: ОСОБА_5 , про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, виділення частки у грошовому виразі, відшкодування затрат,-

встановив:

11 квітня 2016 позивач звернувся у суд з цим позовом. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 7 червня 2009 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_6 . Від шлюбу дітей не мають. Спільно проживали 6 років до листопада 2015 року. 18 лютого 2011 року, в час перебування у шлюбі, вони придбали спірну квартиру, у якій за спільні кошти був проведений капітальний ремонт. Зазначена квартира була оформлена на матір дружини - відповідача ОСОБА_3 , оскільки частину коштів для придбання цієї квартири надавала вона і її чоловік, а частина в сумі 2000 доларів США була використана з подарованих на весілля грошей. Капітальний ремонт у квартирі був проведений за рахунок його коштів та коштів його батьків. Він працював помічником начальника дільниці ВТБ ВП «Шахта «Зарічна» і мав достатню заробітну плату. Дружина офіційно не працювала, підробляла перукарем. Вказує, що в зазначеній квартирі сторони проживали разом з моменту її придбання, у ній було зроблено ремонт, придбані меблі, побутова техніка та речі домашнього вжитку. З 8 листопада 2015 року вони проживають окремо. Вважає, що вище вказане майно придбане під час шлюбу належить йому та відповідачці ОСОБА_7 в рівних частках. Відповідач продовжує проживати у спірній квартирі та користуватись спільним майном. Також вказує, що об`єктом права сумісної власності подружжя є на його думку, є : 1) майно, яке знаходиться у спальній кімнаті: спальний гарнітур (3 шафи, ліжко, комод) вартістю 15 000 грн.; тюль вартістю 500 грн.; 2) майно, яке знаходиться у дитячій кімнаті: 2 шафи, вартістю 1 500 грн.; тюль вартістю 500 грн.; 3) майно, яке знаходиться у залі: м`який диван, м`яке крісло, вартістю 10 000 грн.; телевізор 42 дюйми вартістю 8 000 грн.; люстра, вартістю 1 500 грн.; тюль вартістю 1000 грн.; 2 килими вартістю 2000 грн.; світильники в коробі (4 штуки), вартістю 600 грн.; світильники в коробі (5 штук) вартістю 500 грн.; 4) майно, яке знаходиться у кухні: кухонна стінка під замовлення вартістю 15 000 грн.; холодильник вартістю 9 000 грн.; стіл і 4 табуретки, вартістю 2 000 грн.; мультиварка вартістю 1 500 грн.; мікрохвильова піч (подарунок на весілля) вартістю 1000грн.; кухонний комбайн (подарунок на весілля) вартістю 1 500 грн.; електрична духовка (подарунок на весілля) вартістю 5 000 грн; витяжка вартістю 2 000 грн.; електричний чайник вартістю 600 грн.; пилосос (подарунок на весілля) вартістю 1 000 грн.; люстра, вартістю 700 грн.; кран вартістю 1 200 грн.; блендер вартістю 1 000 грн.; праска вартістю 1 000 грн.; газовий котел та батереї (4 штуки) вартістю 20 000 грн.; 5) майно, яке знаходиться у ванній кімнаті: пральна машина BOSH (подарунок на весілля) вартістю 6 000грн.; ванна вартістю 1 500 грн.; унітаз вартістю 700 грн.; люстра вартістю 500 грн.; умивальник, тумбочка, дзеркало, вартістю 2 000 грн.; 2 крани вартістю 2 000 грн.; рушникосушилка, вартістю 1 000 грн.; 6) майно , яке знаходиться у коридорі: прихожа, вартістю 2 500 грн., світильник, вартістю 300 грн. Загальна вартість майна становить 120 100 грн., тому 1/2 частка цього майна становить 60 050 грн. Крім того вказує, квартира була придбана фактично за 22 000 доларів США, із яких 2 000 доларів США - це кошти, які були подаровані на їхнє весілля, а решту надали батьки дружини. Тому вважає, що його з дружиною частка в квартирі становить 10 %, тобто його особиста - 5%, тобто 1/20 квартири. Тому просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 1 000 дол. США по курсу НБУ станом на 16 лютого 2016 року у розмірі 26 810 грн. шляхом виділення його частки із спірної квартири, у вигляді грошової компенсації за неї, відповідно до ст. 370,364 ЦК України, оскільки, в натурі виділити її неможливо. Також зазначає, що після придбання спірної квартири за рахунок спільних з відповідачем ОСОБА_7 коштів, а фактично за рахунок його зароблених коштів, та коштів, наданих його батьками, був проведений капітальний ремонт (перероблення) квартири, покращення її кількісних і якісних показників, внаслідок чого квартира набула нової якості. На ремонтні роботи було витрачено 8 000 доларів США, із яких 2000 доларів США надали його батьки, а 6 000 доларів США є спільними коштами їх подружжя. Тому вважає, що його частка в затратах на ремонт квартири становить 5 000 доларів США, що станом на 16 лютого 2016 року становить 134 050 грн., які підлягають стягненню в його користь.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 15 468,40 грн. грошової компенсації вартості частки спільного майна подружжя. У решті позову відмовлено. Заходи забезпечення позову у виді арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою від 3 березня 2016 року, скасовано з дня набрання рішенням законної сили. Проведено розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 5 липня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 33 400 грн. витрат на професійну правничу допомогу відповідачеві ОСОБА_3 та третій особі ОСОБА_5 за договорами від 14 березня 2016 року та 14 березня 2018 року.

Рішення та додаткове рішення оскаржив ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі посилається на те, що з рішенням в частині, у якій у задоволенні його вимог відмовлено, не згідний і оскаржує таке в цій частині; з додатковим рішенням не згідний в повному обсязі. Вважає, що вимога про стягнення 160 860 грн. з ОСОБА_3 підлягає до задоволення. Щодо додаткового рішення зазначає, що суд не аргументував у чому полягає дотримання принципу співрозмірності розміру судових витрат із складністю справи та наданих адвокатських послуг, часом витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, і чим цей час підтверджується, крім самого розрахунку за надані послуги, який доданий до справи. Просить скасувати рішення в частині, в якій йому відмовлено у задоволенні позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, в решті рішення залишити без змін. Також просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення.

7 лютого 2022 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 подали відзив на апеляційну скаргу, у якому вказують, що суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації вартості частки позивача у майні, а саме: 1/2 частини документально підтвердженої вартості рухомого майна, яке є спільною власністю подружжя. Щодо додаткового рішення зазначають, що таке є обґрунтоване належними доказами. Просять рішення та додаткове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Також просять апеляційний розгляд проводити у їхній відсутності.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_9 подав заяву, у якій просить проводити судове засідання у відсутності сторони позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу на рішення належить залишити без задоволення, а на додаткове рішення слід змінити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що спірна квартира була придбана відповідачем ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 18 лютого 2011 року і належить їй на праві особистої приватної власності. Згідно договору вартість квартири становить 30 869 грн. Інші докази про походження коштів на придбання квартири відсутні.

Позивач і ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі з 7 червня 2009 року по листопад 2015 року. Перебуваючи у шлюбі, вони проживали у квартирі, яка належить відповідачці ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу.

У квартирі проводилися ремонтні роботи з поліпшення житлового приміщення. ОСОБА_2 проживав у зазначеній квартирі та користувався житловим приміщенням з 2011 року по 2015 рік, що не заперечуються сторонами.

Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи від №5703/1752 вартість ремонтних робіт, без врахування вартості сантехнічних приладів, вартості влаштування електрики, опалення, а також втручань у системи газопостачання і каналізації, в цінах станом на час проведення дослідження, становить 98 593 грн.

Судом встановлено, що під час перебування в шлюбі позивач і відповідач ОСОБА_4 придбали наступне майно: мультиварку PHILIPS за 1 339,90 грн., чайник VITEK за 363,90 грн., шафи, ліжка, пенал, комод за 12 260 грн., прихожу за 1 320 грн., дзеркала та тумби з умивальником за 890 грн., рушникосушка за 772 грн., ванну за 720 грн., диван та крісла за 6 035 грн., блендер за 437 грн., праску за 270 грн., вагу за 100 грн., холодильник LG за 5 400 грн., змішувачі на суму 1 029 грн., що є об`єктами права спільної сумісної власності сторін ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Загальна вартість цього майна становить 30 936,80 грн.

Встановлено, що між сторонами не було домовленості щодо володіння та користування спірними речами, відповідачі на свій розсуд визначили порядок володіння та користування ними у період, коли позивач не мав доступу квартири.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно зі ст. 60, ч. 1 ст. 61, ст. 68 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

За змістом ст. 369 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном, вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На підставі аналізу наявних в справі доказів та встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вона була придбана відповідачем ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 18 лютого 2011 року і належить їй на праві особистої приватної власності.

Суд першої інстанції мотивовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_3 вартості проведеного ремонту квартири у розмірі 134 050 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 390 ЦК України, добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.

Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Як закріплено положеннями статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 62 СК України).

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідачі надали копії чеків на підтвердження придбання будівельних матеріалів на загальну суму 65 964,03 грн.

Згідно із ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) та проведенні ремонту.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, наведених у п. п. 4, 5 постанови Пленуму № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК обов`язок.

На підставі аналізу наданих доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вказані позивачем грошові кошти за час спільного проживання подружжя були витрачені для ремонту та реконструкції житла, у якому вони проживали, з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї. Здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, наведеному у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 243/5477/15-ц).

Судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з ОСОБА_7 в користь позивача 1/2 частину документально підтвердженої вартості рухомого майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, що становить 15 468,40 грн.

Суд мотивував оскаржуване в цій частині рішення наступним.

Дружина й чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК). Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка, визначено в ст.57 цього Кодексу.

Обов`язок довести, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на відповідача.

Положення ст. 60 СК України передбачають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування цієї презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

На підставі встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_7 в користь ОСОБА_2 15 468,40 грн. грошової компенсації вартості 1/2 частки вартості рухомого майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Оскаржуване додаткове рішення мотивовано настпним.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України) .

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно із договорами про надання правової допомоги від 14 березня 2016 року та 14 березня 2018 року, копіями ордерів ЛВ №051282, ЛВ №051400, адвокатом Мацей М.М. надано правову допомогу відповідачеві ОСОБА_3 та третій особі ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_5 зазначили, що вони понесли витрати на правову допомогу у сумі 33 400 грн.

На підтвердження розміру таких витрат надано рахунок за надані юридичні послуги (професійну правничу допомогу) та акт виконаних робіт та наданої професійної правничої допомоги від 5 березня 2021 року.

Оплата таких витрат відповідачем підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №17 від 5 березня 2021 року.

Встановлено, що справа перебувала у провадженні Червоноградського міського суду Львівської області з 11 квітня 2016 року.

Згідно наданого розрахунку судові витрати складаються з наступного : ознайомлення з позовної заявою та копіями долучених документів - 1 500 грн., написання заяви про скасування заходів забезпечення позову - 500 грн., написання клопотання про роз`єднання позовних вимог від 8 квітня 2016 року - 400,00 грн., складення адвокатського запиту від 12 квітня 2016 року, керівнику Військового медичного клінічного центру західного регіону - 100 грн., складення адвокатського запиту від 12 квітня 2016 року на ім`я директора приватного Лабораторно-діагностичного центру «Євролаб» - 100,00 грн., складення адвокатського запиту від 30 березня 2016 року директору відокремленого підрозділу «Червоноградський учбово-курсовий комбінат» ДП «Львіввугілля» - 100,00 грн., написання апеляційної скарги адвокатом від 16 березня 2016 року на ухвалу судді Червоноградського міського суду Львівської області від 3 березня 2016 року та ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 16 березня 2016 року (права №459/568/16-ц), якими накладено арешт на спірну квартиру, зобов`язання провести опис та накладення арешту на рухоме майно, яке знаходиться у цій квартирі - 2 500 грн., написання адвокатом апеляційної скарги від 2 червня 2016 року на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 11 травня 2016 року про задоволення подання державного виконавця Червоноградського міського відділу ДВС у Львівській області Гертенберга О.І. на примусове входження у квартиру - 2 500 грн., написання адвокатом апеляційної скарги на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 21 липня 2016 року про повторне (після скасування ухвали апеляційним судом Львівської області 29 червня 2016 року) накладення арешту та зобов`язання провести опис майна, що знаходиться у спірній квартирі, ознайомлення адвокатом з матеріалами справи згідно заяви від 16 березня 2016 року - 700 грн., клопотання адвоката від 4 серпня 2017 року - 200 грн., складання клопотання від 20 травнія 2016 року про долучення документів - 200 грн., клопотання від 6 грудня 2017 року про долучення доказів - 800,00 грн., заява від 31 березня 2018 року - 50 грн., заява від 19 березня 2018 року - 300 грн., складення відзиву в суд від 10 травня 2019 року - 1 700 грн., участь адвоката в судовому засіданні - 400 грн., ознайомлення адвокатом з матеріалами справи 23 березня 2016 року - 400,00 грн., участь в судовому засіданні адвоката 20 травня 2016 року - 800 грн., участь адвоката в судовому засіданні 11 липня 2016 року - 1 500 грн., участь адвоката в судовому засіданні у червні 2016 року - 1 600 грн., участь адвоката в судовому засіданні 30 вересня 2016 року - 2 400 грн., участь адвоката в судовому засіданні 21 жовтня 2016 року - 400 грн., участь в судовому засіданні 11 листопада 2016 року - 400 грн., участь адвоката в судовому засіданні 4 серпня 2017 року - 400 грн., участь адвоката в судовому засіданні 7 листопада 2017 року - 900 грн., участь адвоката в судовому засіданні 18 грудня 2017 року - 350 грн., участь адвоката в судовому засіданні 23 січня 2018 року - 800 грн., участь адвоката в судовому засіданні 15 лютого 2018 року - 400 грн., участь адвоката в судовому засіданні 10 травня 2019 року - 900 грн., участь в судовому засіданні 12 вересня 2019 року - 2 000 грн., участь адвоката в судовому засіданні 24 січня 2020 року - 2 200 грн., участь адвоката в судовому засіданні 15 січня 2021 року - 2 400 грн., складення виступу - 1 700 грн., пошук та аналіз судової практики для обґрунтування заперечень проти позову та норм чинного законодавства України із спірних правовідносин - 2 000 грн.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та ст.15 ЦПК України. За змістом ст.133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Як передбачено ст.ст. 15, 60, 62 ЦПК України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», правничу допомогу в суді може надавати адвокат, повноваження адвоката як представника посвідчується довіреністю або ордером.

Згідно із ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини справи.

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Наведене підтверджується пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 № 23-рп/2009.

Отже, до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах, тощо.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З урахуванням встановленого, беручи до уваги принцип обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, а також визнання відповідачем розміру судових витрат, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з позивача на корить ОСОБА_5 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 33 400 грн.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду в частині стягнення коштів на користь ОСОБА_5 (третьої особи) виходячи із наступного.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно із ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Процесуальним законодавством не передбачено компенсацію витрат на професійну правничу допомогу на користь третьої особи.

У зв`язку з наведеним оскаржуване додаткове рішення відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України належить змінити. З позивача в користь відповідача ОСОБА_3 належить стягнути 33 400 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які є підтвердженими належним чином.

Керуючись: ст. ст. 141, 367, п.1, 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 травня 2021 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 5 липня 2021 року задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 травня 2021 року залишити без змін.

Додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 5 липня 2021 року змінити.

Абзац другий додаткового рішення викласти в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) в користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) 33 400 (тридцять три тисячі чотириста) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті додаткове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 червня 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________Р.В. Савуляк