Справа № 522/3739/22
Провадження № 2/522/3378/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Сулими А.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

позивач в судове засідання не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Одеського національного академічного театру опери та балету про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеського національного академічного театру опери та балету про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ Одеського національного академічного театру опери та балету від 09.12.2021 № 618-К про відсторонення від роботи ОСОБА_2 та допустити її до виконання своїх посадових обов`язків на займаній посаді артиста хору І категорії; зобов`язати Одеський національний академічний театр опери та балету виплатити ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 з 01.02.2020 працює артистом хору І категорії в Одеському національному академічному театрі опери та балету, а 25.11.2021 отримала від директора театру повідомлення № 04-45/141 про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID-19 в якому зазначалося, що у разі ненадання до 04.12.2021 документів, що підтверджують проведення вакцинації проти СОVID-19 або довідки за формою 028-І/о про протипоказання до вакцинації, з 09.12.2021 її буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. 09.12.2021 директором Одеського національного академічного театру опери та балету видано наказ № 618-К «Про відсторонення від роботи працівників театру, які ухиляються від проведення профілактичних щеплень», зокрема і ОСОБА_2 . Про даний наказ позивач дізналася 08.12.2021. Цей наказ та її відсторонення від роботи позивач вважає незаконним, оскільки такі дії відповідача порушують норми Конституції України щодо права на працю та норми чинного трудового законодавства

06.04.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

13.05.2022 до суду від позивача надійшло клопотання, у якому вона просить суд розглянути справу за наявними матеріалами справи без її участі, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

01.06.2022 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому викладено прохання про відмову у задоволенні позову, з огляду на те, що оскаржуваний наказ видано з дотриманням вимог чинного законодавства України, оскільки позивач категорично відмовилась від обов`язкового щеплення проти коронавірусної хвороби СОVID-19. Водночас відповідач акцентує, що дію оскаржуваного наказу від 08.12.2021 № 618-к було припинено наказом Одеського національного академічного театру опери та балету від 24.02.2022 № 14.

09.06.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій ОСОБА_2 посилаючи на те, що у відзиві на позовну заяву відповідачем не спростовано її доводи, наведені у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

23.06.2022 в судовому засідання представник відповідача просила суд відмовити у задоволені позову, з підстав викладених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом генерального директора Одеського національного академічного театру опери та балету від 01.02.2020 № 54-К ОСОБА_2 прийнято на посаду артиста хору 1-ї категорії, як обрану за конкурсом з 01.02.2020 строком на 1 рік за контрактом на 0,5 ставки з оплатою праці 50 % окладу артиста хору 1-ї категорії у розмірі 10 402 грн на місяць, з відпрацюванням половини місячної норми робочого часу.

25.11.2021 позивача повідомлено про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID-19.

Однак, ОСОБА_2 вимоги відповідача про здійснення профілактичного щеплення проти COVID-19 не виконала, та заявою від 01.12.2021 проінформувала про свою відмову надати інформацію про наявність у неї профілактичних щеплень проти COVID-19.

08.12.2021 відповідачем складено акт про відмову ОСОБА_3 надати документ про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19.

08.12.2021 наказом Одеського національного академічного театру опери та балету № 618-к «Про відсторонення від роботи працівників театру, які ухиляються від проведення профілактичних щеплень» ОСОБА_2 відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 09.11.2021 до надання документа про проведення профілактичного щеплення проти СОVID-19, або медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданого закладом охорони здоров`я.

17.12.2021 наказом № 642-к «Про внесення змін до наказу від 08.12.2021 № 618-К» внесено зміни до п. 1 наказу, слова: «09 листопада 2021 р.» замінено на слова: «09 грудня 2021 р.».

Відповідно до ст. 46 КЗпП України (в редакції чинній на дату прийняття спірного наказу) відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Разом з тим, в законодавстві України відсутнє визначення поняття «відсторонення від роботи», на практиці ж відсторонення від роботи означає призупинення трудових правовідносин, тимчасове увільнення працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і, в свою чергу, тимчасове увільнення роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання та відповідно, сплачувати заробітну плату.

Тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи (на умовах та підставах встановлених законодавством) за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Відсторонення від роботи оформляється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому мають бути наведені підстава та строки відсторонення. Працівник має ознайомитись з таким наказом негайно під розпис, оскільки йдеться про реалізацію права працівника на працю.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України, викладеними у п. 10 Постанови від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП).

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення під інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

У відповідності до п. 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS - СоV-2», керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяти до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 (зі змінами відповідно до наказу МОЗ від 01.11.2021 № 2393), дію якого зупинено наказом МОЗ від 25.02.2022 № 380, затверджено перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, згідно якого, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають, зокрема, працівники підприємства, установ, організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, до яких, згідно статуту відноситься Одеський національний академічний театр опери та балету (п. 1.1. Статуту).

Відповідно до ст. 44-3 КУпАП порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, тягне за собою притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу на посадових осіб від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи вбачається, що Одеським національним академічним театром опери та балету вживалися заходи щодо забезпечення виконання зазначених вище вимог, шляхом письмового повідомлення позивача 25.11.2021 за № 04-45/141 про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, що не заперечується позивачем у позовній заяві, проте позивач не надала доказів проведення вакцинації та інформації про наявність у неї профілактичних щеплень проти COVID-19.

У законодавстві України відсутня норма, яка б дозволяла примусову вакцинацію, навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, а тому у разі відсутності вакцинації діюче законодавство дозволяє відсторонювати деяких працівників без виплати заробітної плати.

Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 у справі № 682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим.

У постанові від 10.03.2021 у справі № 331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю в Україні. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян.

Європейський Суд з прав людини в рішенні від 15.03.2012 у справі «Соломахін проти України» зазначив, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання.

Європейський суд з прав людини в рішення від 08.04.2021 у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» наголосив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень.

Розглядаючи питання, чи є мета, задля якої був встановлений обов`язок робити щеплення, законною, ЄСПЛ у вищезазначеному рішенні навів наступні аргументи: «Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8».

Також у відповідь на питання необхідності в демократичному суспільстві обов`язкової вакцинації ЄСПЛ наводить такі доводи: «Хоча система обов`язкових вакцинацій не єдина і не найпоширеніша модель, прийнята європейськими державами, Суд повторює, що в питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду, яку Суд повинен надати державі-відповідачу.

В контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом.

Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання, національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань».

Стосовно порушення права на працю, про що зазначає позивач, яка відмовилась від щеплення, ЄСПЛ зазначив таке: «Суд визнає, що відсторонення позивача від роботи означало втрату заробітної плати і як наслідок позбавлення засобів існування. Однак це було прямим наслідком її рішення свідомо обрати саме цей шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я».

Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенціі «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України.

Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28.12.1992 № 731).

Таким чином, якщо ставити питання обов`язковості вакцинування для працівників з переліку, затвердженому в наказі МОЗ № 2153, то його можуть не робити лише ті працівники, які мають абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень.

Протипоказання до вакцинації може встановлювати сімейний або лікуючий лікар та надати відповідний висновок про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтерміновання через COVID-19 в анамнезі. Якщо в пацієнта є протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 за можливості особа має вакцинуватися іншими типами вакцин.

Позивачем суду не надано доказів того, що вона за станом здоров`я має протипоказання до щеплення проти COVID-19.

Відповідач видавши оспорюваний наказ застосував відсторонення від роботи, оскільки це прямо передбачено чинним законодавством України.

Держава, встановивши відсторонення працівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я, в даному випадку всіх працівників та відвідувачів театру.

Отже, право позивача на працю в театрі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач відмовилася від обов`язкового щеплення.

Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Водночас судом встановлено, що наказом Одеського національного академічного театру опери та балету від 24.02.2022 № 14 «Щодо діяльності театру в умовах воєнного стану» з 24.02.2022 припинено дію наказу від 08.12.2021 № 618-к.

За таких обставин, суд вважає, що порушень вимог чинного законодавства при винесенні відповідачем спірного наказу суду не доведено, а відтак, суд дійшов до висновку, що відсторонення позивача від роботи відбулося з дотриманням вимог закону, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2 до Одеського національного академічного театру опери та балету про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду буде складено протягом п`яти днів з дня його проголошення.

Суддя І.А. Павлик

Повний текст рішення складено 28.06.2022.