КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2328/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Київ

Справа № 760/13528/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Оксюти Т.Г.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних за порушення грошового зобов`язання,

встановив:

У червні 2020 року позивач ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 16587,12 доларів США в якості 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 21.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2619/0408/71-017, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 200000 доларів США на строк з 14 квітня 2008 року по 14 квітня 2038 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни передбачені цим договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 2619/0408/71-017 від 21.04.2008 року.

25.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитом та договором забезпечення, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» відступає ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором та іпотечним договором.

01.03.20213 року ПАТ «Дельта Банк» направлено ОСОБА_1 досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та попередженням про вчинення виконавчого напису нотаріуса.

07.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. вчинено виконавчий напис на підставі іпотечного договору про стягнення з ОСОБА_1 безспірної заборгованості у якому вказується: сума заборгованості за кредитом - 173 087 доларів США 51 цент, що згідно курсу НБУ складає 1383488 гривень 47 копійок; сума заборгованості за відсотками - 21909 доларів США 20 центів, що згідно курсу НБУ складає 175120 гривень 24 копійки та пропонується звернути стягнення на нерухоме майно.

Таким чином, у виконавчому написі № 8331 від 07.06.2013 року нотаріус вказує, що стягнення здійснюється в межах суми боргу в розмірі 194 996,71 доларів США, що є безспірною заборгованістю.

23.12.2019 року ОСОБА_1 було сплачено 1558608,70 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на дату сплати - 23,29 грн. за долар США, становить 66 921,80 доларів США. Отже, до 24.12.2019 сума безспірної заборгованості ОСОБА_1 складала 194 996,71 доларів США, а станом на 24.12.2019 - 128 074,91 доларів США.

06.02.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест-Кредо» укладений договір №2154/К про відступлення прав вимоги. Згідно умов вказаного договору право вимоги по кредитному договору 2619/0408/71-017 від 21.04.2008 року та іпотечному договору № 2619/0408/71-017-Z-1 перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест-Кредо», яке згідно умов договору набуло права вимагати замість первісного кредитора належного виконання боржником зобов`язань в межах переданого права вимоги.

Станом на дату подачі позову зобов`язання ОСОБА_1 щодо сплати на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест-Кредо» 128 074,91 доларів США не виконано у повному обсязі. Відповідно до ст. 625 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 16 587,12 доларів США.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест-Кредо» 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 16 587,12 доларів США та судовий збір в сумі 6678,97 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 117 984 гривні 54 копійки, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що сума стягнення 3 % річних за порушення грошового зобов`язання з ОСОБА_1 становить 117 984 гривні 54 коп., з огляду на період з 16.06.2017 по 23.12.2019, що становить 921 день, а також враховуючи те, що усунення порушення грошового зобов`язання відбулось шляхом сплати 23.12.2019 року ОСОБА_1 1558608,70 грн. на виконання виконавчого напису № 8331, виданого 07.06.2013, що підтверджується квитанцією № 0.0..1, а тому сума безспірної заборгованості становить 1 558 608 гривень 70 коп. Таким чином, сума 3% річних мала бути обрахована від суми заборгованості у гривнях, відповідно період нарахування 3% річних мав бути обмеженим датою сплати заборгованості у гривнях 23.12.2019 року.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив скаргу задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2619/0408/71-017, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 200 000 доларів США на строк з 14 квітня 2008 року по 14 квітня 2038 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни передбачені цим договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 2619/0408/71-017 від 21.04.2008 року.

25.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитом та договором забезпечення, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» відступає ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором та іпотечним договором.

01.03.20213 року ПАТ «Дельта Банк» направлено ОСОБА_1 досудову вимогу, про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та попередження про вчинення виконавчого напису нотаріуса.

07.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. вчинено виконавчий напис на підставі іпотечного договору про стягнення з ОСОБА_1 безспірної заборгованості, у якому пропонується звернути стягнення на нерухоме майно на задоволення вимог стягувача ПАТ «Дельта Банк» в сумі розміром 1 558 608 грн. 70 коп., в тому числі : сума заборгованості за кредитом - 173 087 доларів США 51 цент, що згідно курсу НБУ складає 1383488 гривень 47 копійок; сума заборгованості за відсотками - 21909 доларів США 20 центів, що згідно курсу НБУ складає 175 120 гривень 24 копійки та ( а.с. 42).

23.12.2019 року ОСОБА_1 сплачено 1 558 608,70 грн.

06.02.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест-Кредо» укладений договір №2154/К про відступлення прав вимоги. Згідно умов вказаного договору право вимоги по кредитному договору 2619/0408/71-017 від 21.04.2008 року та іпотечному договору № 2619/0408/71-017-Z-1 перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест-Кредо», яке згідно умов договору набуло права вимагати замість первісного кредитора належного виконання боржником зобов`язань в межах переданого права вимоги.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, нарахованих на суму заборгованості у доларах США, суд виходив з того, що у виконавчому написі № 8331 від 07.06.2013 року нотаріус вказує, що стягнення здійснюється в межах суми боргу в розмірі 194 996,71 доларів США, що є безспірною заборгованістю.

23.12.2019 року ОСОБА_1 сплачено 1558608,70 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на дату сплати - 23,29 грн. за долар США, становить 66 921,80 доларів США. Отже, до 24.12.2019 сума безспірної заборгованості ОСОБА_1 складала 194 996,71 доларів США, а станом на 24.12.2019 - 128 074,91 доларів США.

Враховуючи, що зобов`язання ОСОБА_1 щодо сплати на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест-Кредо» 128 074,91 доларів США не виконано у повному обсязі, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно наданого позивачем розрахунку, 3% річних за період з 16.06.2017 року по 16.06.2020 року становить 16 587,12 доларів США.

Таким чином, виходячи із зазначеного, суд вважав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу у вигляді 3% річних за період прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає їх обґрунтованими, оскільки вони відповідають наявним у матеріалах справи доказам та зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що розмір остаточної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 2619/0408/71-017 був визначений у виконавчому написі нотаріуса від 07 червня 2013 року у гривнях, на суму 1 558 608 грн. 70 коп. За таких обставин 3% річних мають бути нараховані на вказану суму заборгованості у гривнях, а з моменту сплати 23 грудня 2019 року вказаної суми заборгованості зобов`язання ОСОБА_1 виконано у повному обсязі.

Проте колегія суддів відхиляє зазначені доводи, виходячи з наступного.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18, зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц зроблено висновок про те, що з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином, враховуючи, що у виконавчому написі нотаріуса від 07 червня 2013 року сума заборгованості за кредитом була визначена як у доларах США, тобто у тій валюті, в якій було отримано кредит, а саме: заборгованість за кредитом - 173 087 доларів США 51 цент та заборгованість за відсотками - 21 909 доларів США 20 центів, так і її еквівалент у гривнях по курсу НБУ, на загальну суму 1 558 608 грн. 70 коп., то належним виконанням зобов`язання з боку позичальника ОСОБА_1 є повернення суми заборгованості у доларах США.

Враховуючи, що визначена у виконавчому написі нотаріуса заборгованість у гривнях в сумі 1 558 608 грн. 70 коп. була сплачена ОСОБА_1 лише 23 грудня 2019 року, коли офіційний курс НБУ станом на дату сплати становив 23,29 грн. за долар США, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що фактично позичальником було погашено заборгованості в сумі 66 921,80 доларів США, тому залишок непогашеної заборгованості станом на 24.12.2019 року становив 128 074,91 доларів США.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Таким чином, оскільки кредитним договором № 2619/0408/71-017 визначена валюта кредиту у доларах США, що також відображено у виконавчому написі нотаріуса, то нарахування трьох відсотків річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входять до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, має здійснюватися в іноземній валюті.

Враховуючи, що зобов`язання ОСОБА_1 щодо сплати на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест-Кредо» 128 074,91 доларів США не виконано у повному обсязі, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України судом першої інстанції правильно визначено суму 3% річних за період з 16.06.2017 року по 16.06.2020 року, яка становить 16 587,12 доларів США, а саме:

- за період з 16.06.2017 року по 23.12.2019 року розмір заборгованості відповідача становив 194 996,71 доларів США, тому розрахунок 3% річних є наступним : (194 996,71 доларів США х 3%) / 365 днів х 920 днів = 14 744,95 доларів США;

- за період з 24.12.2019 року по 16.06.2020 року розмір заборгованості відповідача становив 128 074,91 доларів США, тому розрахунок 3% річних є наступним: (128 074,91 доларів США х 3%) / 365 днів х 175 днів = 1842,17 доларів США.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, то апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 червня 2022 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.