Справа № 639/1705/22
Провадження № 2/639/1316/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі судді Гаврилюк С.М., розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 639/1705/22 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд", треті особи: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд", треті особи: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва , в якому просить суд визнати виконавчий напис, вчинений 04.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., який зареєстрований в реєстрі за № 24536 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Аланд" заборгованості врозмірі 27000,00 грн таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в повному обсязі.

Разом з позовом представником позивача подано заяву про забезпечення позову.

Суд, дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, вважає її такою, що підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 151 ЦПК України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

У порушення вимог ч. 6 ст. 151 ЦПК України, до заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

В обґрунтуванні заяви про забезпечення позову представник позивача покликається на те, що у вказаній справі ОСОБА_2 звертається до суду як споживач фінансових послуг шляхом подання позовної заяви про захист прав споживачів та про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за оскаржуваним виконавчим написом є похідним документом від позовної заяви, тому вважає, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Однак суд не погоджується із вказаною позицією представника позивача з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.02.2020 у справі № 643/2870/18, на яку посилається позивач, стверджується, що позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №638/6060/18 від 12.08.2020, висловлено протилежну позицію у справі за позовом про визнання іпотечного договору недійсним, виконавчого напису нотаріуса недійсним та таким, що не підлягає виконанню, а саме встановлено, що заява про забезпечення позову була повернута заявнику правомірно, оскільки такий не сплатив судового збору за її подання до суду.

Вчинення виконавчого напису нотаріусом це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум. При цьому нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх та не вирішує по суті питань права, а лише підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

У спірних правовідносинах позивачем оскаржуватиметься виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом, про звернення стягнення заборгованості, яка виникла за договором.

Тобто, предметом спору є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Норми Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на правовідносини, що виникають з приводу визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, у даному випадку, заявник не може керуватися ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, у зв`язку з чим не було сплачено судовий збір.

Заявник, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду, повинен був викласти обставини, якими він обґрунтовує, яке саме право споживача порушено, згідно Закону України «Про захист прав споживачів», тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються вказаним законом, а не лише зазначити, що він є споживачем фінансових послуг та здійснити посилання на постанову ВС.

Таким чином, на час постановлення даної ухвали, матеріали заяви не містять доказів того, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

А тому суд приходить до висновку, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач має сплатити судовий збір та надати суду квитанцію про таке, що передбачено нормами ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, за подання заяви про забезпечення позову повинен бути сплачений судовий збір у розмірі 496,20 гривень.

Згідно ч. 10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що заява про забезпечення позову підлягає поверненню представнику позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151, 153, 260, 261, 353 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 639/1705/22 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд", треті особи: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Світлана ГАВРИЛЮК