Постанова

Іменем України

24 червня 2022 року

м. Київ

справа № 569/13776/17

провадження № 61-8447св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Рівненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рівненської районної ради,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2020 року у складі судді Красовського О. О. та постанову Рівненського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст вимог позовної заяви

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Рівненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рівненської районної ради (далі - КП «Рівненський РЦПМСД»), третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що її мати ОСОБА_3 мала онкозахворювання.

У квітні 2016 року лікуючий лікар матері виписав довідку, згідно з якою рекомендовано симптоматичне лікування та призначення наркотичних анальгетиків.

19 квітня 2016 року у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 стала відчувати сильний біль, вона (позивачка) звернулася до лікаря ОСОБА_2 з проханням призначити знеболювальне.

Лікар ОСОБА_2 виписала рецепт на лікарський засіб «Трамадол», а в подальшому відмовилася відвідати хвору мати та виписувати рецепт на опіоїдні анальгетики ІІІ ступеня знеболення.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, при цьому болі до її смерті не були зняті.

Зазначала, що лікар ОСОБА_2 порушила чинне законодавство, вчинивши протиправні дії по відношенню до хворої ОСОБА_3 .

Відповідно до висновків комісії Управління охорони здоров`я Рівненської ОДА щодо проведення службового розслідування цього випадку, яка була створена наказом Управління охорони здоров`я Рівненської ОДА від 25 липня 2016 року № 277, лікар ОСОБА_2 порушила вимоги чинного законодавства в ході надання медичної допомоги ОСОБА_3 , а також порушила ведення медичної документації (карти амбулаторного хворого) ОСОБА_3 .

Наказом по КЗ «Рівненський РЦПМСД» від 11 серпня 2016 року № 105, у якому на підставі протоколу комісії та з посиланням на статті 147-149 КЗпП України керівник установи Ханенко В. оголосив догану ОСОБА_2 .

Позивачка з муками та душевним болем змушена була спостерігати, як її мати переживала нестерпний біль, безперервно кричала, страждала, мучилася. Це стало причиною негативних змін у житті позивачки, оскільки з`явилися: велика нестримна душевна біль, щоденні думки та спогади про страждання матері, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків, відірваність від активного соціального життя, дискомфорт, образа та обурення, порушення сну. Позивачка тривалого часу не могла працювати, оскільки щоденні думки та спогади про страждання матері не давали можливості виконувати трудові обов`язки.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 просила стягнути з КП «Рівненський РЦПМСД» 605 545,00 грн у якості компенсації за заподіяну моральну шкоду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмова у задоволенні позову мотивована недоведеністю факту протиправності дій лікаря, внаслідок яких, як стверджувала позивачка, їй було завдано моральної шкоди.

Суд першої інстанції вказав, що:

- позивачка жодного разу не відвідувала амбулаторію та не зверталась до лікаря ОСОБА_2 з проханням про надання її матері медичної допомоги. Цей факт під присягою підтвердили усі свідки, допитані за клопотанням представників позивачки. Перше звернення до лікаря ОСОБА_2 мало місце 20 квітня 2016 року, а не 19 квітня 2016 року, як про це зазначає позивачка у позовній заяві, та її представник у судових дебатах. Позивачка особисто не зверталася до лікаря ОСОБА_2 з проханням призначити знеболювальне ні 19 квітня 2016 року, ні 20 квітня 2016 року. 18 квітня 2016 року лікуючим лікарем Рівненського онкодиспансеру ОСОБА_4 хворій ОСОБА_3 було виписано довідку № 2354, але за знеболюючим препаратом для матері сестра позивачки чомусь звернулася до лікаря ОСОБА_2 через дві доби, тобто 20 квітня 2016 року;

- представники позивачки зазначають, що медичний препарат «Трамадол» не знімав больового синдрому, тому їх родичі просили призначити препарат класу опіоїдів із сильнішою дією. Оскільки лікар цього не зробила, внаслідок чого хвора страждала, то такою бездіяльністю лікаря позивачці була спричинена моральна шкода. Суд зауважив, що відповідно до протоколу засідання комісії відділу охорони здоров`я Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області, утвореної відповідно до наказу від 25 травня 2016 року № 32 щодо розгляду скарги позивачки зазначено, що в діях лікаря ОСОБА_2 порушень, викладених у скарзі, не виявлено (пункт 1 висновків протоколу). Відповідно до протоколу засідання комісії на виконання наказу від 27 липня 2016 року № 277 Управлінням охорони здоров`я Рівненської облдержадміністрації щодо розгляду заяви представника позивачки ОСОБА_5 було виявлено порушення щодо ведення медичної документації (картки амбулаторної хворої ОСОБА_3 ) лікарем ОСОБА_2 ;

- 31 травня 2016 року відбулося засідання комісії щодо розгляду скарги ОСОБА_1 на дії лікарів. Розглянувши скаргу та заслухавши пояснення медичних працівників, комісією встановлено, що медична карта ОСОБА_3 була заведена 10 лютого 2013 року за вибірковими списками онкологічних хворих дільниці в КЗ «РООД», в якій є записи медсестри з пропозицією для старшої доньки ОСОБА_3 надати до амбулаторії мамину медичну документацію. В медичній картці ОСОБА_3 відсутня будь-яка медична документація щодо її діагнозу. З того часу і до 20 квітня 2016 року до амбулаторії ні сама ОСОБА_3 , ні її родичі не зверталися. А 20 квітня 2016 року донька ОСОБА_6 звернулась до амбулаторії і тоді було призначено уколи «Трамадол» з відповідними роз`ясненнями застосування цього препарату. Того ж дня лікар ОСОБА_2 запропонувала оглянути пацієнтку, на що отримала категоричну відмову у зв`язку з тим, що родичі мають намір госпіталізувати маму до онкодиспансеру (сторінка 2 абзац 7) «… одночасно ОСОБА_2 запропонувала зайти до хворої додому та надати допомогу, на що отримала знову відмову, про що свідчить запис в картці амбулаторного хворого ф. № 25 ОСОБА_3 »;

- 01 серпня 2016 року повторно збиралася комісія та розглянула заяву ОСОБА_5 , який діяв в інтересах ОСОБА_7 , щодо питання на відмову надання медичної допомоги її матері ОСОБА_3 зі сторони лікаря ОСОБА_2 . Комісією з`ясовано, що в амбулаторній картці відсутні будь-які медичні документи, що підтверджують діагноз хворої. 20 квітня 2016 року лікар ОСОБА_2 на вимогу доньки хворої призначила препарат «Трамадол», про що свідчить запис в амбулаторній картці та у відповідному журналі. Також встановлено, що лікар ОСОБА_2 призначила знеболювальний препарат без огляду пацієнта. Комісія зробила висновок, що лікар ОСОБА_2 порушила вимоги чинного законодавства в ході надання медичної допомоги ОСОБА_3 . Члени комісії не встановили фактів порушення чинного законодавства в ході надання паліативної медичної допомоги. Встановлено порушення ведення медичної документації (карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 ). Отже, вина лікаря ОСОБА_2 полягала у порушенні ведення медичної документації. Порушення, які допустила лікар ОСОБА_2 , не стосуються її відмови у наданні паліативної медичної допомоги. Лікар ОСОБА_2 неправильно вела медичну документацію, зокрема: не зафіксувала відмову родичів померлої про огляд її на дому в амбулаторній картці; всупереч відмові родичів онкохворої не звернулася до онкологічного диспансеру і самостійно не витребувала медичну документацію, а зробила запис «на дому» за проханням доньки, оскільки неможливо було інакше призначити знеболювальний наркотичний препарат;

- посилання представників позивачки як на доказ вини лікаря ОСОБА_2 оголошення їй догани відповідно до наказу відповідача від 11 серпня 2016 року № 105 є необґрунтованими. Підставою винесення догани слугував протокол комісії Управління охорони здоров`я Рівненської облдержадміністрації, де останніми було виявлено порушення в діях завідувача амбулаторії - лікаря ОСОБА_2 ведення медичної документації (картки амбулаторного хворого) ОСОБА_3 . Однак у подальшому на підставі рекомендацій профспілкового комітету у зв`язку із неправомірністю накладення дисциплінарного стягнення зазначене стягнення було скасовано (наказ від 05 вересня 2016 року № 128);

- позивачка та її представники не довели, що за її заявою чи інших осіб існує кримінальне провадження щодо обставин, за яких лікарем ОСОБА_2 неналежно виконано професійні обов`язки, що призвело до тяжких наслідків для здоров`я позивачки (чи хворого);

- на підтвердження заподіяння моральної шкоди та її розміру позивачка надала суду висновок спеціаліста психолога. Відповідно до висновку спеціаліста психолога ОСОБА_8 від 10 вересня 2019 року позивачці завдано моральну шкоду. Можливий розмір грошової компенсації ОСОБА_1 за завдану їй моральну шкоду становить 3 000 000,00 грн. Вступна частина психологічного дослідження складена без дотриманням вимог пункту 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5). Зі змісту дослідження не вбачається доказів того, що психолог безпосередньо спілкувався з позивачкою, оскільки остання перебуває за межами України. Представники позивачки зазначали, про те, що спілкування відбувалося через інтернет-ресурс; іншим разом зазначили про те, що експерт виїздив до Франції за місцем проживання позивачки, де вів з нею розмову. В дослідній частині спеціаліст-психолог посилався на тестування щодо різних методик (п.п. 2.3.1., 2.3.2, 2.3.4.), але не долучив до дослідження доказів на підтвердження проведення таких тестувань. Усі результати дослідної частини побудовані лише на тезах вільної розповіді позивачки. У висновку відсутні самі опитування, а відображені лише їх результати, а також відсутні посилання спеціаліста-психолога на структуровані інтерв`ю, про що він зазначає у вступній частині висновку - методи дослідження. Психолог не врахував ту обставину, що позивачка жодного разу особисто не спілкувалася з лікарем ОСОБА_2 . Отже, позивачка зазначає про обставини такого спілкування лише зі слів третіх осіб, а тому її розповідь побудована не на фактах. Суду не були надані докази того, що ОСОБА_8 є експертом, відомості в Реєстрі як атестованого судового експерта відносно ОСОБА_8 відсутні; відсутнє свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта з певного виду експертної спеціальності, в тому числі судового експерта-психолога; відсутня кваліфікація (клас судових експертів-психологів) судового експерта-психолога відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 06 квітня 2018 року № 635; диплом спеціаліста за спеціальністю «Біологія», та диплом про перепідготовку за спеціальністю «Прикладная социальная психология» не відповідають кваліфікаційним вимогам закону щодо судових експертів-психологів. Висновок був складений, коли позивачка перебувала у психоемоційному стані після втрати матері, тому можна критично віднестися до результатів тестувань, відображених у дослідній частині висновку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 15 квітня 2021 рокуапеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Луцик К. В. залишено без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2020 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачці, оскільки остання не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статті 81 ЦПК України року є процесуальним обов`язком позивача.

Апеляційний суд зазначив, що відповідно до довідки КЗ «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради від 30 січня 2020 року № 159, 18-21 квітня 2016 року на Рівненську станцію екстреної (швидкої) допомоги до ОСОБА_3 , 1955 року народження, викликів не надходило.

Доводи позивачки про те, що 19 квітня 2016 року вона зверталася до лікаря ОСОБА_2 та остання відмовила в огляді матері не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються довідкою КП «Рівненський РЦПМСД» від 02 грудня 2019 року № 687 та показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про те, що дочка померлої ОСОБА_6 відмовилася від пропозиції лікаря оглянути хвору та просила лише виписати знеболююче (а. с. 57, 63).

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про незаконність відмови лікаря ОСОБА_2 виписати рецепт на опіоїдні анальгетики ІІІ ступеня знеболювання сильнішої дії (морфін або похідні) 20 квітня 2016 року, оскільки не підтверджені належними доказами. Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у наданих поясненнях вказали, що лікарем ОСОБА_2 було запропоновано для дочки ОСОБА_3 декілька варіантів знеболюваних препаратів з поясненням дії кожного. ОСОБА_11 погодилася на виписку трамадолу, який був виписаний одразу.

Неправильне ведення документації лікарем ОСОБА_2 не перебуває в причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням позивачці шкоди.

Інших доказів, які б свідчили про факт відмови у наданні паліативної медичної допомоги ОСОБА_3 , матеріали справи не містять.

Аргументи учасників

Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги

У травні 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі та її уточненій редакції ОСОБА_1 зазначає, що:

- ОСОБА_3 була виписана зі стаціонару для подальшого амбулаторного спостереження та лікування, тому саме лікар Колоденської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини КП «Рівненський РЦПСМД» ОСОБА_2 була на цей час її лікуючим лікарем, яка повинна була надати їй медичну (паліативну) допомогу за територіальною ознакою в амбулаторних умовах (сільська амбулаторія). Зробивши призначення препарату «Трамадол», лікар ОСОБА_2 підтвердила цим, що прийняла на себе обов`язки лікуючого лікаря пацієнтки ОСОБА_3 ;

- не надавши пацієнтці повноцінної загальної паліативної допомоги (зокрема, повноцінного знеболення), лікар амбулаторії загальної практики-сімейної медицини ОСОБА_2 порушила свої безпосередні професійні обов`язки, які покладені на чинним законодавством;

- під час одного з наступних звернень до лікаря ОСОБА_2 дочки пацієнтки повідомили її, що препарат «Трамадол» не знімає больовий синдром, лікар відмовилася виписати рецепт на опіоїдні анальгетики III ступеня знеболювання (морфін або похідні), чим порушила приписи Уніфікованого клінічного протоколу паліативної медичної допомоги при хронічному больовому синдромі;

- суди належним чином не врахували показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про те, що не зважаючи на звернення з проханням виписати знеболюючий препарат більш сильної дії, ніж засіб «Трамадол», та здійснити домашній візит хворої, лікар ОСОБА_2 категорично відмовилася виконати це;

- вищевказані обставини підтверджені також протоколом повторно зібраної комісії УОЗ РОДА щодо проведення службового розслідування за цим фактом. Комісія на засіданні, яке відбулося 01 серпня 2016 року, визнала, що всупереч рішенню попередньої комісії (яка повністю складалася з представників відділу охорони здоров`я Рівненської районної держадміністрації, в чому вбачаються ознаки конфлікту інтересів), лікар ОСОБА_2 порушила вимоги чинного законодавства в ході надання медичної допомоги ОСОБА_3 , а також порушила ведення медичної документації' (карти амбулаторного хворого) ОСОБА_3 ;

- наказом КЗ «Рівненський РЦПМСД» від 11 серпня 2016 року № 105, у якому на підставі протоколу комісії та з посиланням на нього, керуючись статтями 147-149 КЗпП України, керівник установи відповідача ОСОБА_15 оголосив догану ОСОБА_2 ;

- суди не надали належну оцінку висновку судово-психологічної експертизи від 11 вересня 2019 року, призначеної ухвалою суду першої інстанції від 26 лютого 2019 року, яким визначено, що саме внаслідок дій (бездіяльності) лікаря, завідувача Колоденської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини ОСОБА_2 дійсно були заподіяні моральні страждання (моральна шкода) ОСОБА_1 . Грошовий еквівалент моральних страждань (моральна шкода) ОСОБА_1 визначено в розмірі 3 000 000,00 грн з огляду на рівень отриманих ОСОБА_1 психотравм та на ступінь її моральних страждань;

- факт провини лікаря ОСОБА_2 , що призвела до страждань матері позивачки, не потребував встановлення в ході судового процесу, оскільки ця вина безпосередньо та однозначно підтверджується протоколом засідання комісії на виконання наказу від 27 липня 2016 року № 277 управління охорони здоров`я Рівненської облдержадміністрації щодо розгляду заяви представника ОСОБА_5 .

Зміст відзивів

У липні 2021 року до Верховного Суду від КП «Рівненський РЦПМСД» надійшов відзив, у якому його представник просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову. Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів і за змістом є ідентичними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, які були предметом дослідження апеляційного суду. Представник КП «Рівненський РЦПМСД» стверджує, що позивачка жодного разу не відвідувала Колодинську амбулаторію загальної практики сімейної медицини та не зверталася в будь-який спосіб до лікаря ОСОБА_2 про надання її матері медичної допомоги. Цю обставину визнали представники позивачки. 20 квітня 2016 року до Колодинської амбулаторії загальної практики сімейної медицини звернулася сестра позивачки з проханням виписати знеболювальне для матері, яке було відразу виписане. Аргумент про відмову лікаря ОСОБА_2 відвідати хвору за місцем проживання спростовується показаннями сестри позивачки ОСОБА_6 , письмовими доказами, а також і самою позивачкою з текстів її скарг. Будь-яких доказів на підтвердження факту завдання позивачці моральної шкоди саме внаслідок наданої медичної допомоги лікарем ОСОБА_2 шляхом виписання медичного препарату «Трамадол» на спеціальному рецептурному бланку позивачка не надала. Наказ про оголошення догани ОСОБА_2 скасований.

У липні 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому вона просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржені судові - без змін. Зазначає, що матеріали справи містять докази лише щодо того, що ОСОБА_2 вчинила порушення щодо ведення медичної документації, зокрема щодо ведення картки амбулаторного хворого ОСОБА_3 . Разом з тим позивачка не довела, яким чином порушення ведення медичної документації спричинило їй моральну шкоду. Наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б доводили її відмову оглянути пацієнта. Натомість присутня достатня кількість письмових доказів, свідчень, протоколів комісій з фіксацією фактів, що діти померлої не допускали лікаря до страждаючої матері. Також відмова Анжели (сестри позивачки) від огляду її матері зафіксована у медичній картці ф. № 25/о ОСОБА_3 (відповідно до листа, адресованого позивачці, від 06 червня 2016 року за вих. № 03-23/561/м з управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації). Висновок експерта виконаний з грубим порушенням закону, а тому не може бути прийнятим.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, що неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 537/4429/15-ц, від 18 грудня 2018 року у справі № 761/5894/17, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; судове рішення ухвалено з порушенням пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що лікар ОСОБА_2 перебуває в трудових відносинах із КЗ «Рівненський РЦПМСД».

18 квітня 2016 року лікуючим лікарем Рівненського онкодиспансеру ОСОБА_4 хворій ОСОБА_3 виписано довідку № 2354 з такими рекомендаціями: «симптоматичне лікування та призначення наркотичних анальгетиків», яку 20 квітня 2016 року сестра ОСОБА_1 пред`явила лікарю ОСОБА_2 , завідувачу Колоденської амбулаторії загальної практики - сімейної медицини КЗ «Рівненський РЦПМСД», оскільки у ОСОБА_3 почалися сильні болі.

20 квітня 2016 року лікарем ОСОБА_2 після вивчення медичних документів, які були надані для огляду та письмових рекомендацій лікаря ОСОБА_4 , призначено на спеціальному рецептурному бланку Ф № 3 уколи «Трамадол 5 % 2,0» № 10, про що сестрою ОСОБА_1 був поставлений підпис у журналі обліку спеціальних рецептурних бланків форми №3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивачки ОСОБА_3 померла.

Відповідно до протоколу засідання комісії згідно з наказом відділу охорони здоров`я Рівненської райдержадміністрації щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 25 травня 2016 року № 32 зазначено, що в діях лікаря ОСОБА_2 порушень, викладених у скарзі, не виявлено.

31 травня 2016 року відбулося засідання комісії щодо розгляду скарги ОСОБА_1 на дії лікарів, за результатами розгляду якої встановлено, що медична карта ОСОБА_3 була заведена 10 лютого 2013 року за вибірковими списками онкологічних хворих дільниці в КЗ «РООД», в якій є записи медсестри з пропозицією для старшої доньки надати до амбулаторії мамину медичну документацію. У медичній картці ОСОБА_3 відсутня будь-яка медична документація щодо її діагнозу. З того часу і до 20 квітня 2016 року до амбулаторії ні сама ОСОБА_3 , ні її родичі не зверталися. ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_3 . ОСОБА_6 звернулась до амбулаторії і тоді було призначено уколи препарату «Трамадол» з відповідними роз`ясненнями його застосування. Того ж дня лікар ОСОБА_2 запропонувала оглянути пацієнтку, на що отримала категоричну відмову у зв`язку з тим, що родичі мають намір госпіталізувати мати до онкодиспансеру (сторінка 2 абзац 7) «….одночасно ОСОБА_2 запропонувала зайти до хворої додому та надати допомогу, на що отримала знову відмову, про що свідчить запис в картці амбулаторного хворого ф. № 25 ОСОБА_3 ».

Згідно з протоколом засідання комісії на виконання наказу управління охорони здоров`я Рівненської облдержадміністрації щодо розгляду заяви представника ОСОБА_5 від 27 липня 2016 року № 277 підтверджено висновки комісії відділу охорони здоров`я Рівненської облдержадміністрації та виявлено порушення щодо ведення медичної документації, а саме картки амбулаторного хворого ОСОБА_3

01 серпня 2016 року повторно збиралася комісія та розглянула заяву ОСОБА_5 , який діяв в інтересах ОСОБА_7 , щодо питання про відмову надання медичної допомоги її матері ОСОБА_3 зі сторони лікаря ОСОБА_2 . Комісією було з`ясовано, що в амбулаторній картці відсутні будь-які медичні документи, що підтверджують діагноз хворої. 20 квітня 2016 року лікар ОСОБА_2 на вимогу доньки хворої призначила препарат «Трамадол», про що свідчить запис в амбулаторній картці та у відповідному журналі. Також встановлено, що лікар ОСОБА_2 призначила знеболювальний препарат без огляду пацієнта. Висновки комісії: лікар ОСОБА_2 порушила вимоги чинного законодавства в ході надання медичної допомоги ОСОБА_3 . Члени комісії не встановили фактів порушення чинного законодавства в ході надання паліативної медичної допомоги. Встановлено порушення ведення медичної документації (карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 ).

Наказом КЗ «Рівненський РЦПМСД» від 11 серпня 2016 року № 105 керівник установи ОСОБА_15 оголосив догану ОСОБА_2 . Підставою винесення догани слугував протокол комісії Управління охорони здоров`я Рівненської облдержадміністрації, де останніми було виявлено порушення в діях завідувача амбулаторії - лікаря ОСОБА_2 щодо ведення медичної документації (картки амбулаторного хворого) ОСОБА_3 .

Наказом КЗ «Рівненський РЦПМСД» від 05 вересня 2016 року № 128 скасовано наказ КЗ «Рівненський РЦПМСД» від 11 серпня 2016 року № 105 про оголошення ОСОБА_2 догани (на підставі рекомендацій профспілкового комітету у зв`язку із неправомірністю накладення дисциплінарного стягнення).

Згідно з довідкою КЗ «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» Рівненської обласної ради від 30 січня 2020 року № 159, 18-21 квітня 2016 року на Рівненську станцію екстреної (швидкої) допомоги до ОСОБА_3 , 1955 року народження викликів не надходило.

Висновком судово-психологічної експертизи експерта ОСОБА_8 від 11 вересня 2019 року визначено, що саме внаслідок дій (бездіяльності) лікаря, завідувача Колоденської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини ОСОБА_2 дійсно були заподіяні моральні страждання (моральна шкода) ОСОБА_1 . Грошовий еквівалент моральних страждань (моральна шкода) ОСОБА_1 визначено в розмірі 3 000 000,00 грн з огляду на рівень отриманих ОСОБА_1 психотравм та на ступінь її моральних страждань.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди;

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини;

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22) зазначено, що «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що лікар ОСОБА_2 на її (позивачки) прохання не виписала матері ОСОБА_3 , яка мала онкологічне захворювання, відповідний знеболюючий препарат, який відноситься до групиопіоїдні анальгетики ІІІ ступеня знеболення (попередньо виписаний препарат «Трамадол» виявився неефективним знеболюючим, тому виникла необхідність у препараті більш сильної дії), та не провела огляд хворої вдома. Як указувала ОСОБА_1 , за ненадання належної медичної допомоги ОСОБА_2 була притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани. На переконання позивачки, така бездіяльність ОСОБА_2 призвела до завдання їй моральної шкоди, грошова компенсація якої повинна бути стягнута з відповідача.

Установивши, що позивачка не надала жодних доказів на підтвердження того, що лікарем ОСОБА_2 не була надана належна паліативна медична допомога ОСОБА_3 (матері позивачки), внаслідок чого ОСОБА_1 (позивачці) завдано моральної шкоди, яку вона пов`язує зі спостереженням за тим, як її мати переживала нестерпний біль, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_1 не довела вчинення ОСОБА_2 протиправних дій під час надання ОСОБА_3 медичної допомоги, які би були у причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною позивачці шкодою, психологічними переживаннями, пов`язаними зі спостереженнями за стражданнями її матері, викликаними нестерпними болями.

Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на те, що неправомірність дій ОСОБА_2 щодо неналежного надання медичної допомоги ОСОБА_3 підтверджена наказом відповідача від 11 серпня 2016 року № 105 про оголошення догани, оскільки, по-перше, догана була оголошена за неправильне ведення медичної документації, що не може бути у причинно-наслідковому зв`язку із моральними стражданнями позивачки, і, по-друге, наказом відповідача від 05 вересня 2016 року № 128 скасовано наказ від 11 серпня 2016 року № 105.

За заявами позивачки неодноразово збиралися комісії для розгляду питання щодо правомірності дій ОСОБА_2 при наданні медичної допомоги ОСОБА_3 . За наслідками розгляду звернень позивачки члени комісій вказали, що будь-яких порушень при наданні паліативної медичної допомоги ОСОБА_3 не встановлено.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина перша статті 410 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

З урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення та постанову судів попередніх інстанцій - без змін.

Оскільки оскаржені судові рішення залишено без змін, а скарга - без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 15 квітня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар