Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/1528/21

Провадження № 2/439/50/22

06 червня 2022 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді: Петейчук Б.М.,

за участю секретаря

судового засідання: Ковальчук Н.І.,

позивачі: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, ухвалив таке рішення.

Позивачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Бродівського районного суду Львівської області з позовними вимогами до відповідача: Акціонерного товариства «Українська залізниця», в яких просить суд стягнути на користь позивачів із відповідача моральну шкоду, завдану смертю їхнього сина у розмірі 300 000 гривень 00 копійок кожному.

Стислий виклад позиції позивачів.

Позивачі зазначають, що 07 червня 2021 року о 03 годині 40 хвилин на станції «Броди», що у місці Броди Львівської області, швидкий пасажирський електропоїзд № 8, сполученням «Івано-Франківськ-Київ», під керуванням машиніста ОСОБА_3 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який від контакту з поїздом загинув на місці пригоди.

Позивачі вказують, що за результатами вищевказаної події проведено досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000117 від 25 червня 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 Кримінального кодексу України. Проте органом досудового розслідування встановлено відсутність суб`єктивної сторони у діянні ОСОБА_3 та закрито кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Позивачі акцентують, що під час вищевказаної події, машиніст ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», що є відокремленим підрозділом Акціонерного товариства «Українська залізниця». Відтак за заподіяну шкоду джерелом підвищеної небезпеки повинен відповідати працедавець ОСОБА_3 .

Позивачі мотивують, що вони після трагічної загибелі сина постійно відчувають апатію, погане самопочуття, втрату сил та порушення сну. Втрата сина супроводжується глибокими психологічними стражданнями, які позначаються на здоров`ї позивачів. Відтак на думку позивачів, враховуючи заподіяну моральну шкоду відповідачем, розумною та спів мірним буде матеріальне відшкодування у сумі 300 000 гривень 00 копійок кожному з батьків.

Стислий виклад позиції відповідача.

Відповідач зазначає, що у відповідача відсутня будь-яка вина у заподіянні смерті ОСОБА_4 . При цьому смерть потерпілого сталася саме внаслідок його власної грубої необережності. Така груба необережність полягала у порушенні Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, про що свідчить порушення останнім пунктів 2.1-2.3, 2.5-2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспортні України.

Відповідач вказує, що ОСОБА_4 під час вищеописаної події перебув у стані алкогольного сп`яніння. На думку відповідача це безумовно підтверджує грубу необережність загиблого. Відтак наявні усі правові підстави для зменшення розміру відшкодування завданої моральної шкоди позивачам.

Відповідач мотивує, що матеріальне відшкодування розміру завданої моральної шкоди, про яке просять позивачі, не відповідає критеріям розумності та співмірності. Отже, в задоволенні таких позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

09 вересня 2021 року - відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

Від представника відповідача - Клос Олександри Володимирівни надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив повністю, вважає їх безпідставними та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Від представника відповідача - Клос Олександри Володимирівни надійшли письмові пояснення, в який відповідач навів додаткові обставини на спростування позовних вимог позивачів. Окрім цього, клопотав перед судом про доручення до справи додаткових доказів. Судом у подальшому таке клопотання задоволено та долучено відповідні докази до справи.

Від представника позивачів - адвоката Ількова Миколи Миколайовича надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивачів позовні вимоги підтримав повністю. Наголосив, що вина заподіювача шкоди не є обов`язковим елементом у наявному деліктному зобов`язанні. Психологічні страждання позивачів підлягають справедливому відшкодуванню в матеріальному еквіваленті в розмірі 300 000 гривень кожному із батьків.

Від представника позивачів - адвоката Ількова Миколи Миколайовича надійшов детальний опис наданих послуг із професійної правничої допомоги та долучені до нього докази на підтвердження суми понесених судових витрат позивачами.

12 січня 2022 року - закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Від представника відповідача - Клос Олександри Володимирівни надійшли заперечення щодо визначеного розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, які понесені позивачами у зв`язку із розглядом справи. На переконання представника відповідача, такі витрати не відповідають критеріям дійсності, розумності та необхідності.

Позивачі у судове засідання не з`явилися. Представник позивачів - адвокат Ільків Микола Миколайович під час судового засідання позовні вимоги підтримав повністю. Вважає такі підставними та просить суд їх задовольнити. Окрім цього, просить суд розподіли судові витрати між сторонами.

Під час судового засідання представник відповідача - Клос Олександра Володимирівна проти задоволення позовних вимог заперечила повністю. Стверджує, що за супутніх обставин справи стягнення відшкодування моральної шкоди із відповідача є неприпустимим. Відтак просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю у зв`язку з їх необґрунтованістю. Також заперечує щодо розміру понесених судових витрат позивачами на професійну правничу допомогу.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що 07 червня 2021 року о 03 годині 40 хвилин на станції «Броди», що у місці Броди Львівської області, швидкий пасажирський електропоїзд № 8, сполученням «Івано-Франківськ-Київ», під керуванням машиніста ОСОБА_3 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який лежав на правій рейсі колії. Пішохід від контакту з поїздом загинув на місці пригоди, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 25 червня 2021 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11 червня 2021 року (а.с. 5, 16).

За результатами вищевказаної події, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000117 від 25 червня 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 Кримінального кодексу України. Причиною вищевказаної пригоди, яка мала місце 07 червня 2021 року о 03 годині 40 хвилин на станції «Броди», що у місці Броди Львівської області, стало порушення ОСОБА_4 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, нормативних вимог пунктів 2.1-2.3, 2.5-2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспортні України, що підтверджується наданими суду для дослідження копіями матеріалів досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні (а.с. 124-133).

Машиніст - ОСОБА_3 на час події, яка мала місце 07 червня 2021 року о 03 годині 40 хвилин на станції «Броди», що у місці Броди Львівської області, перебував у трудових відносинах із Акціонерним товариством «Українська залізниця». Ця обставина визнається сторонами, відтак із огляду на частину 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України не підлягає доказуванню.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час події, яка мала місце 07 червня 2021 року о 03 годині 40 хвилин на станції «Броди», що у місці Броди Львівської області. Похованням сина - ОСОБА_4 займалися його батьки, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 13 жовтня 1997 року; Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 2 від 11 червня 2021 року; довідкою № 8-10/7/с.13 (а.с. 4, 6, 13).

Мотиви суду.

Предметом даного спору є відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок контакту із електропоїздом, за результатами якої загинув ОСОБА_4 , який є сином позивачів.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоду завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, згідно із частиною 2 статті 1168 ЦК України, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Отже, позивачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є батьками загиблого сина - ОСОБА_4 , мають право на відшкодування моральної шкоди, яка завдана смертю останнього.

За правилами частин 2, 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під умислом потерпілого варто розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

За результатом розгляду справи будь-яких належних та допустимих доказів, що досліджена судом подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, відповідач не надав.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач будучи володільцем джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати позивачам моральну шкоду, завдану смертю сина, незалежно від своєї вини.

У свою чергу частиною 3 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

За змістом частини 2 статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

У даному випадку суд виходить із того, що оцінка дій потерпілого ОСОБА_4 відповідно до вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України не потребує застосування спеціальних пізнань в області експертних досліджень. На переконання суду є доведеною обставина, що вчинені діяння потерпілим ОСОБА_4 , беззаперечно, наражали останнього на небезпеку та є прямим наслідком настання досліджуваної судом події. Такі дії полягали у тому, що потерпілий, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у темну пору доби, порушив вимоги пунктів 2.1-2.3, 2.5-2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспортні України.

За таких встановлених обставин, які ґрунтуються, зокрема на здобутих результатах проведення досудового розслідування, які викладені у дослідженій судом копії постанови про закриття кримінального провадження від 25 червня 2021 року, суд приходить до переконання, що подія, яка мала місце 07 червня 2021 року о 03 годині 40 хвилин на станції «Броди», що у місці Броди Львівської області, сталася за результатом допущення грубої необережності потерпілим - ОСОБА_4 .

При вирішенні питання щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди позивачам, яка заподіяна загибеллю ОСОБА_4 , внаслідок взаємодії із джерелом підвищеної небезпеки, володільцем якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця», суд також враховує факт грубої необережності ОСОБА_4 під час описаної події. Окрім цього, машиністом - ОСОБА_3 , не порушено жодних вимог безпеки руху або експлуатації залізничного транспорту. За встановлених обставин справи, останній був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення із загиблим.

У свою чергу суд визнає, що позивачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , внаслідок загибелі сина - ОСОБА_4 , пережили сильні емоційно-психологічні страждання, які спричинили порушення (зміну) звичайного ритму їхнього життя.

Позивачі була змушені докладати певних зусиль для відновлення свого порушеного права. А враховуючи їх супутній емоційний стан, відновлення порушеного права для позивачів було пов`язано із душевними стражданнями. Сукупність вказаних факторів свідчить про те, що позивачам діями відповідача була спричинена моральна шкода.

Батьки загиблого фактично позбавлені можливості на піклування сина, його участі в їх житті, та спілкуванні, що спричиняє позивачам сильних психологічних страждань, які безумовно заподіюють моральної шкоди.

Із огляду на вищевикладене, враховуючи особу позивачів, грубу необережність загиблого, суд, керуючись статтями 16, 23 Цивільного кодексу України, принципами розумності та справедливості, виходячи із власного переконання, вважає, що моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 150 000 гривень 00 копійок для кожного із батьків загиблого. На переконання суду це у достатній мірі компенсує позивачеві заподіяну моральну шкоду.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

За змістом частин 1-2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Нормою частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 Цивільного процесуального закону України.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як раніше встановлено судом позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволені частково.

Доказами у справі підтверджується, що позивачі були звільнені від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

У свою чергу позовні вимоги, які були заявлені до відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» є вимогами майнового характеру та загалом встановлюють ціну позову у розмірі - 600 000 гривень 00 копійок.

Виходячи із законодавчих приписів статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, зважаючи на норму пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий за подання даного позову підлягав сплаті у розмірі 6 000 гривень 00 копійок.

Тобто за обставин, коли позовні вимоги позивачів задоволені частково, а останні є особами, які відповідно до Закону України «Про судовий збір» мають пільги щодо звільнення від сплати судового збору, необхідно здійснити компенсацію понесених судових витрат на рахунок Державного бюджету за рахунок відповідача у розмірі пропорційно задоволених позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» необхідно частково стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 000 гривень 00 копійок (із розрахунку: ціна позову = 600 000 гривень, задоволено позовні вимоги у сумі = 300 000 гривень, загалом задоволено п`ятдесят відсотків від загальної суми позовних вимог; 6 000 гривень сплаченого судового збору х п`ятдесят відсотків задоволених позовних вимог = 3 000 гривень) на рахунок Державного бюджету, що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

Щодо розподілу понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Доказами у справі встановлено, що 16 червня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Ільковим Миколою Миколайовичем укладено договір про надання правової допомоги № б/н. Також 16 червня 2021 року між ОСОБА_2 та адвокатом Ільковим Миколою Миколайовичем укладено договір про надання правової допомоги № б/н, що підтверджується Ордером про надання правничої (правової) допомоги серії ВС за № 1104349 від 26 жовтня 2021 року; Ордером про надання правничої (правової) допомоги серії ВС за № 1104350 від 26 жовтня 2021 року (а.с. 143-144).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано професійну правничу допомогу в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди. Про це свідчить наданий суду детальний опис наданих послуг до договору про надання правової допомоги № б/н від 16 травня 2021 року; та детальний опис наданих послуг до договору про надання правової допомоги № б/н від 16 травня 2021 року (а.с. 183, 185).

Дійсність понесення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 гривень 00 копійок відповідно на кожного, та разом у розмірі 18 000 гривень 00 копійок підтверджується квитанцією прибуткового касового ордера № 196 від 06 грудня 2021 року; квитанцією прибуткового касового ордера № 197 від 06 грудня 2021 року (а.с. 184, 186).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналогічну правову позицію виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові №755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що чинний ЦПК України передбачає такі критерії визначення та розподілу судових витрат, а саме:

-дійсність;

-необхідність;

-розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Суд, дослідивши надані суду докази витрат на професійну правничу допомогу, приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про розподіл понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» - задоволенні частково. Ціна позову загалом становила 600 000 гривень 00 копійок, із який фактично задоволено стягнення грошових коштів у сумі 300 000 гривень 00 копійок. Враховуючи застереження статі 141 Цивільного процесуального закону України, розподіл понесених витрат позивачів підлягає задоволенню у п`ятдесяти відсотковому співвідношення до фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу. Позаяк позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволені саме у п`ятдесяти відсотковому пропорційному еквіваленті. При цьому такі фактично понесені витрати повинні відповідати критеріям дійсності, необхідності та розумності їх розміру, із урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Повно, всебічно встановивши обставини справи, здійснивши оцінку доказів із точки зору дійсності, допустимості, достатності та належності, виходячи із внутрішнього переконання, суд приходить до думки, що надані послуги професійної правничої допомоги представником позивачів - адвокатом Ільковим Миколою Миколайовичем та витрати, які були понесені позивачами за надання таких послуг, належать до судових витрат, які у своїй сукупності відповідають критеріям дійсності, необхідності, розумності їх розміру, з урахуванням складності справи. Відтак суд вважає, що фактично понесені судові витрати позивачами за надану професійну правничу допомогу у даній цивільній справі - становлять 9 000 гривень 00 копійок для кожного із позивачів.

Відтак зважаючи на фактично понесені судові витрати позивачами за надану професійну правничу допомогу у даній цивільній справі, врахувавши п`ятдесяти відсотковий розмір пропорційно задоволених вимог позивачів, суд вважає за доцільне відшкодувати кожному із позивачів витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом даної справи у розмірі 4 500 гривень 00 копійок.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 4 500 гривень 00 копійок на кожного із позивачів відповідно, що у повні мірі буде відповідати понесеним судовим витратам на професійну правничу допомогу позивачкою у зв`язку із розглядом даної цивільної справи.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 червня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , місцезнаходження: Київська область, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, 5.

Суддя Б.М. Петейчук