Провадження № 22-ц/4808/381/22
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Бойчука І.В., Томин О.О.

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 грудня 2021 року, вскладі судді Пастернак І.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень виконавчого комітету Вовчинецької сільської ради, свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

31 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на 48/100 частин будинковолодіння, визнання за ним права власності на спадкове майно після смерті матері на 24/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 за відповідачем.

Позовні вимоги мотивовано тим, що його батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 володіли на праві спільної часткової власності будинковолодінням за адресою АДРЕСА_2 який збудували в 1962 році в період шлюбу. Даний будинок складається з 4-х житлових кімнат площею - 60,7 кв.м., допоміжних приміщень, 2-х літніх кухонь та підсобних приміщень, загальною вартістю 899,909 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 , який на випадок своєї смерті заповів йому все своє майно. Після смерті батька відкрилася спадщина на будинковолодіння по АДРЕСА_2 .

18 лютого 2002 року позивач отримав свідоцтво про право власності за заповітом на 52/100 частин спадкового будинковолодіння, яке належало померлому батькові, а згідно відповіді сільської ради, інші 48/100 частин спірного будинковолодіння належали його матері, як спільна сумісна власність, нажита подружжям під час шлюбу.

На день смерті батька в спірному будинковолодінні проживали та були зареєстровані його мати, позивач з сім`єю та сім`я його брата - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, його матері належало 48/100 частин будинковолодіння, проте жодних правовстановлюючих документів вона не отримувала.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина на 48/100 частин будинковолодіння. Спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно стали позивач та відповідач по справі, внук померлої, ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла дружина його покійного брата - ОСОБА_3 . Тоді позивачу стало відомо, що померла ОСОБА_3 , оформила свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його брата, хоча він не приймав спадщину після смерті їхнього батька, бо помер раніше.

Таким чином, вважає, що свідоцтво, видане на ім`я ОСОБА_3 слід визнати недійсним. Спадкоємцями ж за законом на 48/100 частин спірного будинковолодіння є позивач та його племінник - ОСОБА_2 в рівних частинах.

Позивач та відповідач прийняли спадщину, не відмовились від неї, однак позивач не може оформити право власності на належну йому частину будинковолодіння оскільки відсутній правовстановлюючий документ на частину будинку яка належала матері.

10 листопада 2017 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення (збільшення позовних вимог), у якій просив визнати недійсними рішення виконкому Вовчинецької сільської ради №34 від 28.11.2001 року та № 37 від 25.12.2001 року; свідоцтво про право власності на ціле будинковолодіння АДРЕСА_2 від 24.12.2001 року виданого на підставі рішення №34 від 28.11.2001 року на ім`я ОСОБА_1 , зареєстрованого в ОБТІ ЗА №630; свідоцтво про право власності на 48/100 частин того ж будинковолодіння від 24.12.2001 року виданого на підставі рішення Вовчинецької сільської Ради №34 від 28.11.2001 року на ім`я ОСОБА_5 , зареєстроване в ОБТІ за № 630; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.02.2002 року видане позивачу на 52/100 спірного будинковолодіння; свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_3 на 48/100 частин будинковолодіння; свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_3 на 48/100 частин будинковолодіння; реєстрацію права власності на 48/100 частин житлового будинку. Визнати за позивачем право власності на спадкове майно за заповітом після смерті батька, а саме будинковолодіння АДРЕСА_2 , вартістю 899 909 грн. Визнати поважною причину пропуску позивачем строку позовної давності та поновити його.

Вимоги заяви обґрунтовував тим, що спірне будинковолодіння за адресою в АДРЕСА_2 на праві особистої власності належало його батьку ОСОБА_1 , однак правовстановлюючі документи на вказаний будинок не отримував.

За життя його батько склав заповіт, згідно якого все належне йому майно заповів йому - ОСОБА_1 .

Після смерті батька у грудні 2000 року він звернувся до Вовчинецької сільської ради, де йому видали свідоцтво про право власності покійного батька на будинковолодіння на 52/100 частини, згідно якого він отримав свідоцтво про право на спадщину на вказану частину будинковолодіння.

При цьому йому пояснили, що інші 48/100 частини він зможе оформити спадщину після смерті дружини його брата ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , раніше за батька.

Після смерті ОСОБА_3 (дружини покійного брата), її син ОСОБА_2 оформив спадщину на 48/100 частин будинку.

Звернувшись в Івано-Франківське ОБТІ, позивач виявив що рішення Воввчинецької сільської ради та свідоцтва про право власності видані на ім`я його батька та брата є незаконними та підлягають скасуванню.

Позивач вважає, що розрахунок ідеальних часток в загальній власності будинковолодіння між померлими братом та батьком є незаконним, оскільки за життя вони вони не робили жодних спроб щодо розподілу будинку.

А відтак, позивач вважає, що він згідно заповіту батька має право на все будинковолодіння.

Одночасно позивач ОСОБА_1 подав до суду клопотання про залучення в якості співвідповідачів - Вовчинецьку сільську раду та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Івано-Франківське ОБТІ. (а.с. 90)

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 14 листопада 2017 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення в якості співвідповідачів - Вовчинецьку сільську раду та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Івано-Франківське ОБТІ - відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки позивачем не надано достатніх доказів того, що рішення по даній справі може вплинути на права та обов`язки Вовчинецької сільської ради та Івано-Франківського ОБТІ, жодних позовних вимог до Вовчинецької сільської ради не заявлено.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вимоги скарги мотивовано тим, що судом не взято до уваги вимоги позовної заяви, оскільки він, як спадкоємець першої черги мав право після смерті матері на спадкування 48/100 частини спірного будинковлодіння, тобто ту частину яка належала його покійній матері.

Зазначив, що дружина померлого брата ОСОБА_3 всупереч вимог закону оформила свідоцтво на спадщину за законом після смерті матері, та отримала свідоцтво про право власності на 48/100 частин будинковолодіння, яке в свою чергу успадкував племінник ОСОБА_2 .

Вважає, що спадкоємцями за законом на 48/100 частин спірного будинковолодіння є він та його племінник ОСОБА_2 в рівних частинах, оскільки він не писав відмови від своєї частки на спадщину і є таким що прийняв її.

Зазначив, що про порушення свого права дізнався в січні 2016 року.

Правом на подачу відзиву відповідач ОСОБА_2 не скористався.

У судове засідання апеляційного суду, призначене на 20.06.2022 року сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.

Предстаник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_7 надіслав на дресу суду заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що за станом здоров`я не може взяти участь у розгляді справи.

Зважаючи на неодноразові клопотання сторони апелянта про відкладення розгляду справи, та те, що справа протягом тривалого часу перебуває на розгляді в апеляційному суді, а також відсутність доказів щодо поважності причин неявки у судове засідання представника апелянта, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності сторін.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення вищезазначеним вимогам закону не відповідає.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання недійсним рішень виконкому Вовчинецької сільської ради №34 від від 28 листопада 2001 року та №37 від 25 грудня 2001 року суд першої інстанції виходив з того, що такі вичерпали свою дію фактом їхнього виконання та є безпідставними.

Відмовляючи в позові про визнання недійсними свідоцтв про право на будинковлодіння та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та за законом, суд виходив із того, що апелянтом не представадено суду доказів того, що порушено його права на вказаний житловий будинок.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується частково з огляду на наступне.

Встановлено, що між сторонами існує спір щодо права власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Вовчинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 28.11.2001 року №34, п.1 визнано право власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 за померлим ОСОБА_8 , п.1.1 зобов`язано ОБТІ видати свідоцтво на право власності на ОСОБА_8 (а.с.96).

Згідно Акту, складеного інженером БТІ ОСОБА_9 від 07.12.2001 року встановлено, в присутності співвласників будинковолодіння АДРЕСА_3 зафіксовано якими саме приміщеннями та будівлями вони фактично користуються. Так, за померлого ОСОБА_8 розписався його син - ОСОБА_1 , кв. АДРЕСА_4 в жилому будинку. За померлого ОСОБА_5 - розписалася його дружина ОСОБА_3 кв. №1, заг. площа 42,1 кв.м. (а.с.99).

Івано-Франківським ОБТІ проведено розрахунок ідеальних часток в загальній власності на будинковолодіння, так ідеальна частка в загальній вартості будинковолодіння власника ОСОБА_8 становить 52/100, а власника ОСОБА_5 - 48/100 ідеальних часток (а.с. 100)

Рішенням виконавчого комітету Вовчинецької сільської ради від 25.12.2001 р. № 37 затверджено розрахунок ідеальних часток в загальній власності на будинковолодіння по АДРЕСА_2 , проведений Івано-Франківським ОБТІ за ОСОБА_8 - 52/100, за ОСОБА_5 - 48/100. П.2 Зобов`язано ОБТІ видати свідоцтва на право власності (а.с.97).

Згідно свідоцтва про право власності на будинковолодіння № НОМЕР_1 від 24 грудня 2001 року, встановлено, що 48/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 (а.с.87).

Згідно свідоцтва про право власності на будинковолодіння № НОМЕР_1 від 24 грудня 2001 року, встановлено, що 52/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_2 належить ОСОБА_8 (а.с.103).

Згідно довідки-характеристики Івано-Франківського ОБТІ виданої 24.12.2001 року ОСОБА_8 , житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстрований в БТІ в реєстровій книзі №630 та належить ОСОБА_8 52/100; ОСОБА_5 48/100 (а.с.101).

Матеріали справи містять також копію свідоцтва про право власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 від 4.12.2001 року, згідно якого будинковолодіння АДРЕСА_2 в цілому належить ОСОБА_8 на праві приватної власності в цілому складається з житлового будинку та господарських будівель, свідоцтво видане на підставі рішення сільвиконкому від 28.11.2001 року №34. Реєстраційний напис на правовстановлюючому документі зазначений в цьому документі будинковолодіння АДРЕСА_2 записаний в реєстрову книгу №3 за реєстровим №630 (а.с.102). Як убачається із вказаної копії свідоцтва про право власності, то таке не зареєстровано БТІ, натомість містить штамп «погашено», тобто не є дійсним.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що рішення виконавчого комітету від 28.11.2001 року №34, яким визнано право власності на спірне будинковолодіння за померлим ОСОБА_8 реалізовано.

Відповідно до заповіту від 30.11.1987 року ОСОБА_8 заповів усе належне йому майно своєму сину, позивачу по справі ОСОБА_1 (а.с.13).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.02.2002 року, спадкоємцем майна ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 є ОСОБА_1 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з 52/100 частин житлового цегляного будинку, житловою площею 60,7 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.10).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2002 року ОСОБА_3 успадкувала належні її покійному чоловіку ОСОБА_10 48/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 60).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 81 рік померла ОСОБА_4 (мати позивача), а ІНФОРМАЦІЯ_8 у віці 61 рік померла ОСОБА_3 а.с.7, 61).

Постановою державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 20.01.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину зап заповітом на 48/100 частин спірного житлового будинку, після смерті батька ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 з тих підстав, що спадкодавець не був власником вказаної частини житлового будинку. (а.с.11).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.12.2015 року ОСОБА_2 успадкував належні його покійній матері ОСОБА_3 48/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 64).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - 48/100 частини житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_5 належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.66).

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1,2,4 ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як убачається із змісту поданої позовної заяви позивач ОСОБА_8 обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 48/100 частин спірного житлового будинку належали його матері ОСОБА_4 як частка в майні подружжя, а тому він, наряду з відповідачем ОСОБА_2 має право на спадкування половини даної частки після смерті матері, разом з тим, в заяві про збільшення позовних вимог позивач зазначав, що спірне будинковолодіння в цілому належало його батьку, який на випадок своєї смерті заповів усе своє майно йому, а тому він має право на вказане будинковолодіння в цілому в порядку спадкування після смерті батька.

Крім того, в заяві про збільшення позовних вимог позивач пред`явив позов про визнання недійсними рішення виконкому Вовчинецької сільської ради №34 від 28.11.2001 року та № 37 від 25.12.2001 року. Однак, суд першої інстанції прийнявши заяву ОСОБА_8 про збільшення позовних вимог до розгляду, відмовив у задовленні його клопотання про залучення в якості співвідповідачів - Вовчинецьку сільську раду та постановив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними рішень виконавчого комітету Вовчинецької сільської ради, без участі представника сільської ради.

Відповідно до положень п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

У зв`язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення в цій частині позовних вимог підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з тих підстав що не залучений до участі в розгляді справи належний відповідач - Вовчинецька сільська рада.

Що стосується позовних вимог про про визнання недійсними: свідоцтв про право власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 від 24.12.2001 року виданих на ім`я ОСОБА_8 , та на ім`я ОСОБА_10 у відповідних частках, то позивач не навів суду обґрунтованих мотивів для їх скасування.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_8 приймав участь при складенні акту інженером БТІ ОСОБА_9 від 07.12.2001 року, яким зафіксовано якими саме приміщеннями та будівлями фактично користуються співвласники будинковолодіння АДРЕСА_3 , де за померлого ОСОБА_8 розписався сам позивач - ОСОБА_8 а у подальшому отримав свідотво про право власності на 52/100 частин вкзаного будинковолодіння на покійного батька та у подальшому оформив свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане майно.

Доказів того, що спірне будинковолодіння в цілому належало виключно покійному батьку позивача - ОСОБА_8 матеріали справи не містять.

Апелянтом не представадено суду будь-яких доказів того, що таким визначенням часток співвласників у спірному будинковолодінні порушено його права на вказаний житловий будинок.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що згідно свідоцтва про право власності на будинковолодіння АДРЕСА_5 , виданого Вовчинецькою сільською Радою 24.12.2001 року - 48/100 частини спірного будинковолодіння належало ОСОБА_10 (батьку відповідача), яке успадкувала його дружина ОСОБА_3 , про що їй у 2002 році видано свідоцтво про право на спадщину за законом. ОСОБА_4 мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_7 . Отже, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 спірне майно не входило до складу спадкового майна померлої. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 будучи спадкоємцем майна матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , на законних підставах в порядку спадкування за законом набув право на 48/100 частин будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_2 .

Колегія суддів приходить до висновку, що позивач ОСОБА_8 не навів передбачених законом правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.02.2002 року виданого йому на 52/100 спірного будинковолодіння, а відтак суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вказаних позовних вимог за безпідставністю.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що дружина померлого брата ОСОБА_3 всупереч вимог закону оформила свідоцтво про на спадщину за законом після смерті матері, та отримала свідоцтво про право власності на 48/100 частин будинковолодіння, яке в свою чергу успадкував племінник ОСОБА_2 . Зібраними доказами в справі встановлено, що ОСОБА_3 успадкувала 48/100 частин спірного будинковолодіння після смерті свого чоловіка та брата позивача ОСОБА_10 , який мпомер ІНФОРМАЦІЯ_5 , а не після смерті ОСОБА_4 яка померла у 2006 році.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право ) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За змістом статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_8 слід задовольнити частково, скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову про визнання недійсними рішень виконкому Вовчинецької сільської ради №34 від 28.11.2001 року та № 37 від 25.12.2001 року та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову з мотивів наведених в мотивувальній частині рішення суду, а в решті рішення суд слід задишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 09 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень виконкому Вовчинецької сільської ради №34 від 28.11.2001 року та № 37 від 25.12.2001 року скасувати та постановити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень виконкому Вовчинецької сільської ради №34 від 28.11.2001 року та № 37 від 25.12.2001 року - відмовити.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 червня 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин