Ухвала

15 червня 2022 року

м. Київ

справа № 761/36366/19

провадження № 61-8813св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І., Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Охендовська Катерина Вячеславівна, Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Онищенко Марія Олександрівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Корчагін Максим Павлович, на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року у складі судді Рибака М. А. та постанову Київського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Охендовська К. В., Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Онищенко М. О., про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору дарування квартири недійсним, скасування запису про державну реєстрацію, скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання права власності.

На обґрунтування позову позивачка посилалася на таке. З грудня 2003 року до жовтня 2011 року вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 . Шлюб вони не реєстрували, хоча не лише спільно проживали, а й вели спільне господарство, спільно формували сімейний бюджет, були пов`язані спільним побутом, разом відпочивали та подорожували, мали спільні права та обов`язки.

Після того, як вони з ОСОБА_2 розійшлися вона звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого 2015 року у справі № 755/1795/15-ц встановлено факт проживання однією сім`єю позивачки та відповідача ОСОБА_2 з 01 вересня 2004 року до жовтня 2011 року.

Під час проживання однією сім`єю без шлюбу вони придбали майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю, оскільки воно було придбане за спільні кошти. Зокрема 16 вересня 2004 року вони спільно придбали квартиру АДРЕСА_1 , але право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Під час проживання з ОСОБА_2 і до теперішнього часу вона є матеріально незалежною, заробляє собі на життя, здійснюючи нотаріальну діяльність. Отже, зазначена квартира є спільною власністю її та ОСОБА_2 .

Проте їй стало відомо, що 13 листопада 2008 року ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 уклали договір дарування спірної квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Охендовською К. В., зареєстрований за № 3526. Зазначеним договором ОСОБА_2 передав у дар ОСОБА_3 спірну квартиру, проте позивачка своєї згоди на таке розпорядження квартирою, що є їхньою спільною сумісною власністю, не надавала. Крім того, ОСОБА_2 не повідомив її про те, що він розпорядився спільним майном.

Про укладення договору дарування вона дізналася лише на початку 2019 року, коли запропонувала відповідачу розділити спірну квартиру в позасудовому порядку. Проте вона не надавала своєї згоди на розпорядження квартирою, ОСОБА_2 вчинив правочин щодо розпорядження спільним майном без наявності необхідних повноважень.

Оскільки обдарована ОСОБА_3 є рідною дочкою ОСОБА_2 , то останній було достеменно відомо, що до 2011 року вона та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю та спірну квартиру вони придбавали разом.

Дізнавшись про те, що спірна квартира була подарована ОСОБА_3 , вона звернулася до неї з метою врегулювати спірне питання позасудовим шляхом. Проте від ОСОБА_3 їй стало відомо що 08 грудня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , яка тривалий час працювала у ОСОБА_3 і якій також було відомо про спільне життя позивачки та ОСОБА_2 , був укладений договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Охендовською К. В. та зареєстрований за № 1114.

Відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за відповідачкою ОСОБА_4 , яка набула право власності на спірну квартиру на підставі договору дарування від 06 березня 2015 року.

Відповідачка ОСОБА_4 є рідною матір`ю ОСОБА_5 , якій начебто продала спірну квартиру ОСОБА_3 .

Спірна квартира фактично перебуває у володінні її та ОСОБА_2 , а відповідачка ОСОБА_4 , незважаючи на зареєстроване право власності, не володіє та ніколи не володіла цією квартирою.

Незважаючи на те, що вона є співвласником вказаної квартири, вона не була стороною за договорами дарування та купівлі-продажу спірної квартири.

З урахуванням наведеного позивачка просила визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 13 листопада 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Охендовською К. В., зареєстрований за № 3526, скасувати реєстровий запис про державну реєстрацію прав № 2459 в реєстровій книзі № 187-41, вчинений Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна 17 листопада 2008 року, скасувати рішення Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права класності на об`єкти нерухомого майна» про державну реєстрацію від 19 грудня 2011 року № 35304989 та запис № 8459 в книзі 187-41, скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Онищенко М. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 березня 2015 року, індексний номер: 19848131, та визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за нею та ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року, позов задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання договору дарування квартири недійсним, скасування запису про державну реєстрацію, скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання права власності, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що встановлення фактів проживання чоловіка та жінки однією сім`єю та належності їм майна на праві спільної сумісної власності не зумовлює недійсності правочину щодо цього майна, вчиненого до набрання законної сили таким рішенням суду.

Наявність підстав для визнання того чи іншого договору недійсним має встановлюватися судом саме на момент його вчинення.

З огляду на те, що факт проживання позивачки та ОСОБА_2 однією сім`єю на момент укладення оспорюваного договору дарування від 13 листопада 2008 року встановлений не був, то підстав для застосування положень про спільну власність немає.

Майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Проте під час розгляду справи позивачка вимоги про присудження їй компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності не заявляла, але вона не позбавлена права звернутись із такими вимогами в майбутньому.

Таким чином, підстав для задоволення позову в частині визнання спірного договору дарування недійсним немає, як і немає підстав для задоволення інших похідних від первісної вимоги про скасування реєстрових записів та рішень про реєстрацію права власності, а також визнання за позивачкою та ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру.

У травні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Корчагін М. П., звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позову скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування касаційної скарги посилалася на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норм матеріального права, а саме статті 65, 74 Сімейного кодексу України та статті 215, 369 Цивільного кодексу України.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 214/4619/14-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, від 30 вересня 2020 року у справі № 731/158/16-ц.

Рішення суду судів попередніх інстанцій в частині вирішення вимог про визнання майна спільною сумісною власністю не оскаржується, а тому відповідно до вимог статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в касаційному порядку не переглядається.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2021 рокувідкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення касаційного провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 523/14489/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року.

Направляючи справу № 523/14489/15-ц на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважала за необхідне відступити від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, шляхом його конкретизації з метою формування єдиної правозастосовної практики.

Зокрема, вказувала, що за наслідками відступлення від зазначеного висновку необхідно вказати, що у разі, якщо відбувається встановлення факту проживання однією сім`єю на підставі рішення суду і потім оспорення договору вчиненого до моменту набрання законної сили таким рішенням суду, цей висновок не застосовується.

Також колегія суддів наголосила на очевидній необхідності формування єдиної правозастосовчої практики у спорах про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання недійсним договору, вчиненого до набрання законної сили про встановлення факту про проживання однією сім`єю, для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень, а тому справа містить виключну правову проблему і її вирішення необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 03 березня 2020 року прийнято та призначено справу № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) до судового розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

У справі, яка переглядається, правовідносини є подібними з тими, що є предметом вирішення у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20). Зокрема, у касаційній скарзі ОСОБА_1 є доводи проневрахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Оскільки справа № 523/14489/15-цВеликою Палатою Верховного Суду не розглянута, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 761/36366/19 до завершення розгляду справи № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).

Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 761/36366/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Охендовська Катерина Вячеславівна, Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Онищенко Марія Олександрівна, про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору дарування квартири недійсним, скасування запису про державну реєстрацію, скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання права власності до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко