ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4614/22 Справа № 213/732/22 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/732/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Бадалян Н.О.

сторони:

заявниця - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу заявниці ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ніколенко Максим Євгенович, на ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2022 року, яка постановлена суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 березня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та перебування фізичної особи на утриманні, зазначивши заінтересованою особою Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1977 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 27.10.1994 року, мають 3-х спільних доньок. Після розірвання шлюбу, з грудня 1994 року до 08 грудня 2020 року, вони проживали однією сім`єю, але вже без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, пенсія померлого була основним джерелом для існування заявниці, оскільки була значно вищою, ніж її доходи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

В задоволенні її заяви про перехід на пенсію померлого Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило, у зв`язку з тим, що нею не були надані документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником.

Посилаючись на викладене, просила суд: встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як чоловіка та дружини без укладання шлюбу; встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, перебування фізичної особи на утриманні, на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ніколенко М.Є., просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на невідповідність ухвали суду вимогам ст. 265 ЦПК України та неврахування судом всіх документів, які підтверджують відсутність будь-якого спору про право. Крім того, зазначає, що судом, в порушення вимог ч. 5 ст. 272 ЦПК України, не було направлено копію оскаржувано ухвали на адресу ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявниці ОСОБА_3 адвоката Ніколенка М.Є., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції зазначив, що заявниця ОСОБА_1 не відноситься до кола осіб, які за законом мають право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника і від встановлення такого факту не залежить виникнення у неї права на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, тобто не має права на звернення до суду із заявою про встановлення такого факту, у зв`язку з чим відмовив у відкритті провадження у справі на підставі на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України через наявність спору про право.

Однак, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Отже, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з двох взаємовиключних підстав, а саме, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду, оскільки не тягне за собою виникнення у ОСОБА_1 права на отримання пенсії, тобто фактично розглянув заяву по суті до відкриття провадження у справі.

Крім того, суд констатував, що у даному випадку існує спір про право, а тому подана заява не може бути розглянута в порядку окремого провадження.

Однак, при цьому суд не встановив і не зазначив, з яким конкретно органом у заявниці ОСОБА_1 виник спір та в чому він полягає, а також не зазначив у якому ж позасудовому порядку має вирішуватися питання, яке порушено заявницею.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд порушив право заявниці на доступ до правосуддя, закріплене в статті 6 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, у зв`язку з чим ухвалу суду необхідно скасувати і направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заявниці ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ніколенко Максим Євгенович, - задовольнити частково.

Ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2022 рокускасувати та направити цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Ніколенко Максим Євгенович, заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, перебування фізичної особи на утриманні до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської областідля вирішення питання відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: