30.06.2022 Єдиний унікальний № 371/1061/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 червня 2022 року м. Миронівка

ЄУН 371/1061/21

Провадження № 2/371/109/22

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі секретаря судових засідань Сахненко О.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на ті обставини, що 7 червня 2021 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, який посвідчено нотаріально. Відповідно до умов договору, ним надано відповідачці у борг грошові кошти в розмірі 62084,75 гривень, що на дату укладення договору позики становило 2275 доларів США. Вказану суму коштів відповідач зобов`язалася повернути в термін до 7 вересня 2021 року.

Після настання терміну повернення коштів за договором позики відповідач свої зобов`язання не виконала. На лист вимогу про необхідність повернення позики, який він направив 12 жовтня 2021 року, відповідач не відреагувала.

В зв?язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов?язань за договором позики, просив стягнути з відповідача в судовому порядку загальну суму заборгованості, еквівалентну 2275,00 доларів США, що, станом на 26 жовтня 2021 року, становить 59946 гривень 83 копійки.

Крім того, посилаючись на правила статей 549, 625 ЦК України, просив також стягнути з відповідача неустойку у виді пені, нарахованої на суму заборгованості подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення зобов?язання, а також суму інфляційних втрат та 3% річних.

Всього просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 62271,83 гривні, що включає суму основного боргу у розмірі 5946,25 гривень, пеню у розмірі 1364,80 гривень, інфляційні втрати у розмірі 719,35 гривень, 3% річних у розмірі 241,43 гривні.

Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Капшук Л.О. від 16 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з пунктом 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

16 листопада 2021 року відповідачу копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками направлено за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання.

23 листопада 2021 року до суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яким підтверджується отримання копії позовної заяви разом з додатками 19 листопада 2021 року особою, яка проживає за місцем реєстрації відповідача.

Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку.

За правилом статті 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім?ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило.

Відповідно до положень статті 274 ЦПК України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами статті 281 ЦПК України, яка регламентує порядок заочного розгляду справи, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Аргументи учасників справи

Відповідач відзиву на позов не подала.

Відповідно положень частини 2 статті 191 та частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи

Судом встановлені такі фактичні обставини.

7 червня 2021 року між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 було укладено договір позики № 509.

Відповідно пункту 1 вказаного договору, ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 62084,75 гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України на дату підписання договору була еквівалентна 2275 доларам США.

Відповідач зобов?язалася повернути позику в термін до 7 вересня 2021 року у сумі, що буде еквівалентна 2275 доларам США на день повернення позики.

Пунктами 5, 7 договору позики визначено, що за домовленістю сторін позика є безпроцентною. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов?язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу у гривнях, пеню в розмірі 10 % відсотків від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

12 жовтня 2021 року, в зв?язку з невиконанням у встановлений у договорі позики термін, умов договору позики позивачем, ОСОБА_1 на адресу відповідача ОСОБА_3 було направлено лист вимогу про повернення суми позики. Вказаний лист відповідач отримала 15 жовтня 2021 року особисто, про що свідчить відмітка працівника поштового зв?язку на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Вказані обставини підтверджуються даними договору позики № 509, посвідченого 7 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топазли О.О. (а.с. 15-18), даними листа вимоги від 12 жовтня 2021 року та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 19-20,21).

За даними офіційного сайту Національного Банку України https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=26.10.2021&period=daily, станом на 26 жовтня 2021 року, офіційний курс гривні до долара США становив 26,3509 гривень за 1 долар США. Таким чином, розмір заборгованості станом на 26 жовтня 2021 року (день звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення боргу) становить 59946,25 гривень, що еквівалентно 2275,00 доларів США.

Згідно даних здійсненого представником позивача на сторінках 3 та 4 позовної заяви розрахунку, розмір неустойки у виді пені, за прострочення виконання зобов?язань, нарахованої на суму заборгованості 59946,25 гривень, за період з 8 вересня 2021 року по 26 жовтня 2021 року, становить 1364,80 гривень. Розмір інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на вказану суму боргу за договором позики, за той же період, становить 719,35 гривень та 241,43 гривень відповідно (а.с. 5-6).

Відповідач, будучи обізнаним з наявністю спору, доказів на погашення заборгованості чи заперечень з приводу обставин, викладених позивачем, не надав.

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею визначено загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобовязаний зясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

На підставі статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд прийшов до наступних висновків.

Позивач, визначаючи зміст позовних вимог, мотивує їх наявністю зобов?язань, правовою підставою виникнення яких є договір позики від 7 червня 2021 року, згідно умов якого він надав у позику відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язалася повернути вказані кошти у визначений у договорі термін.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підставі статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до висновків Верховного Суду викладених в постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі предявлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Факт укладення договору та зміст умов договору, а також факт отримання боржником від кредитора грошової суми, підтверджується даними договору позики від 7 червня 2021 року.

Надавши оцінку змісту договору, суд прийшов до висновку, що він містить підтвердження факту наявності у відповідача боргу перед позивачем у загальному розмірі 59946,25 гривень, та зобов?язання відповідача повернути вказані кошти у встановлений в договорі термін.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Зі змісту договору вбачається, що сторони визначили, що повернення коштів, позичених 7 червня 2021 року повинне відбутися в термін до 7 вересня 2021 року.

Доказів повного чи часткового виконання зобов?язань за договором позики відповідачем не надано, як не надано і заперечень з приводу обставин виникнення боргових зобов?язань, оспорення суми боргу чи спростування наданого позивачем розрахунку.

Відтак, наявні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення за договором позики з відповідача 59946 гривень 25 копійок.

Правові наслідки порушення зобов`язання передбачені статтею 611 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Згідно правил статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення позики, просив, окрім суми основного боргу, стягнути пеню у розмірі 1364,80 гривень. Вимоги про стягнення пені та її розрахунки обґрунтував правилами статті 549 ЦК України та статті 4 Закону України «Про несвоєчасне виконання грошових зобов?язань».

Розрахунок пені представником позивача здійснено, виходячи з розміру пені у виді подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення виконання зобов?язань.

Суд зазначає, що Закон України «Про несвоєчасне виконання грошових зобов?язань» регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов?язань. Суб?єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи суб?єкти підприємницької діяльності.

Таким чином, правовідносини, що виникли з договору позики між позивачем та відповідачем не підпадають під регулювання Законом України «Про несвоєчасне виконання грошових зобов?язань», а тому нарахування пені за правилами вказаного Закону є хибним.

Разом з тим, пунктом 7 договору позики від 7 червня 2021 року сторонами досягнуто згоди щодо сплати пені в розмірі 10 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Враховуючи зазначені умови договору позики, пеня за період з 08 вересня 2021 року по 26 жовтня 2021 року (49 днів) становить 293 736 гривень 63 копійки (сума боргу 59 946,25 грн. ? 10,00000% (розрахункова ставка) / 100% ? 49 (кількість днів).

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 2 ЦПК України, основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, беручи до уваги заявлений позивачем розмір пені, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов?язань по договору позики підлягають задоволенню у розмірі, заявленому позивачем, а саме 1364 гривень 80 копійок.

Відповідно до статті 1050 ЦК України, встановлено наслідки порушення договору позичальником. Згідно частини 1 вказаної статті, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, передумовою для стягнення пені, інфляційних збитків та трьох відсотків річних є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем.

Оскільки судом встановлено факт прострочення відповідачем виконання зобов?язань за договором позики, з неї підлягає стягненню заявлена в позовній заяві сума інфляційних втрат і 3% річних за період з 8 вересня 2021 року по 26 жовтня 2021 року.

Позивачем обраховано загальну суму інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості за договорм позики в розмірі 719,35 гривень.

Сума 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) становить 241,43 гривні.

Розрахунок суми інфляційних втрат та 3% річних, здійснений представником позивача в позовній заяві, є арифметично правильним, відповідачем вказаний розрахунок не спростований.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено обґрунтованість вимог про стягнення боргу за договором позики з урахуванням пені, інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості.

Висновки за результатами розгляду

Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків.

Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі статтей 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов?язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку, що обставини, зазначені позивачем мали місце, позов є доведеним.

Вирішення питання про скасування заходів забезпечння позову

Відповідно до статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує в тому числі питання про підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частинами 7,8 статті 158 ЦПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Поліщука А.С. від 4 листопада 2021 року у справі № 371/1061/21 (провадження № 2-з /371/ 23/21) задоволено заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Оскільки суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, заходи забезпечення позову встановлені, застосовані відповідно до ухвали Миронівського районного суду Київської області від 4 листопада 2021 року у справі 371/1061/21 (провадження 2-з/371/23/21), продовжують діяти в порядку і у строки встановлені ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 908 гривень, що підтверджується квитанцією (а.с. 1). Також позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 454 гривні за подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви у справі № 371/1061/21 (провадження № 2-з /371/ 23/21), що підтверджується копією квитанції та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 26 жовтня 2021 року (а.с.69,70).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вказаного правила, сума судового збору у розмірі 1362,00 гривні підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також представником позивача 21 грудня 2021 року подано заяву про розподіл судових витрат, в якій він просив, окрім судового збору, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень.

Судом встановлено, що позивачем були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 гривень згідно договору про надання правової допомоги від 6 жовтня 2021 року. Обсяг вже наданих послуг і виконаних робіт визначено в клопотанні про розподіл судових витрат. Факт оплати зазначених послуг позивачем підтверджується довідкою № 1 про отримання оплати готівкою від 6 жовтня 2021 року, згідно з якою адвокатом Поліщуком А.С. підтверджено сплату ОСОБА_1 10 000 гривень згідно договору про надання правової допомоги від 6 жовтня 2021 року.

Вказані витрати пов?язані з розглядом справи, документально підтверджені, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, дій сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом.

За правилами частини 2 та частини 3 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов?язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п?яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов?язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов?язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов?язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідачем клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не заявлялося.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов?язані з отриманням позивачем професійної правничої допомоги у розмірі 10 000 гривень.

Всього з відповідача належить стягнути судові витрати у розмірі 11362 гривні.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням пені, інфляційних втрат та 3% річних, в розмірі 62271 гривня 83 копійки та понесені судові витрати в розмірі 11362 гривні 00 копійок, а всього стягнути 73 633 (сімдесят три тисячі шістсот тридцять три) гривні 83 копійки.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: квартира під номером АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_2 .

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук