Справа № 464/7050/21
пр.№ 2/464/471/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд міста Львова

суддя Тімченко О.В.

секретар судового засідання Дзьобан Н.С.

справа № 464/7050/21

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України

вимоги: відшкодування матеріальної та моральної шкоди

представники учасників справи:

позивача адвокат Тимчій О.М., адвокат Рождественська Л.П.

відповідача Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України - Барнич Т.В.

Обставини справи

Позивач та його представник адвокат Тимчій О.М. звернулися до Сихівського районного суду м.Львова із позовом, в якому просять:

визнати незаконною бездіяльність держави Україна з врегулювання питання отримання відшкодування за належне позивачу майно (житловий будинок по АДРЕСА_1 ), що залишилося на території Донецької області, яка на даний час непідконтрольна уряду України;

стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 7 251 938,00 грн;

стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача моральну шкоду в розмірі 7 251 938,00 грн;

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року позов прийнято до розгляду з відкриттям провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначенням у підготовче засідання.

Відповідач держава Україна в особі КМУ проти позову заперечив з підстав виконання позитивних обов`язків на непідконтрольній території та недоведеності розміру відшкодування. Указане викладено у відзиві на позов.

Представником позивача адвокатом Тимчієм О.М. подано відповідь на відзив.

Надано підтвердження надіслання даних документів іншим учасникам справи відповідно до вимог цивільного судочинства.

Щодо клопотань сторони позивача про призначення судової психологічної експертизи та визначення матеріальної шкоди щодо визначення вартості майна, залишаючи без задоволення які суд встановив таке: підстави для призначення експертизи не стосуються випадків обов`язкового призначення, передбачені в ч.1 ст.105 ЦПК України; у разі наявності волевиявлення сторона позивача не позбавлена можливості реалізувати своє право в порядку ст.106 ЦПК України складення на подання суду висновку експерта, складеного на його замовлення (експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду); до клопотання також не надано доказів і не зазначено підстав, які б перешкоджали позивачу/представнику позивача особисто звернутись до судового експерта для проведення відповідної експертизи, та надати відповідні докази, що свідчить про неналежне виконання позивачами покладених на них процесуальних обов`язків. Також суд звертає увагу на неможливість доступу до майна, розташованого на окупованій території України.

Ухвалою суду від 21 грудня 2021 року закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду.

При розгляді справи у судових засіданнях позивач та його представник позов підтримали та просять задоволити, а представник КМУ проти такого заперечив.

Відповідач ДКС був повідомленим про розгляд справи, водночас до суду не з`явився та відзиву не подав, що не є перешкодою для розгляду справи.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Волноварське бюро технічної інвентаризації» за № 33422504 від 09 березня 2012 року відповідачу на праві приватної власності належить жилий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 211,20 кв.м та житловою площею 44,00 кв.м, реєстраційний номер майна 23538464. Актуальність даних підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 304169053.

Позивач покликається, що його будинок розташований на тимчасово окупованій території України, яку був змушений покинути у зв`язку із обстрілами, у подвір`я будинку влучив снаряд, від чого почалась пожежа, відкрито кримінальне провадження, досудове розслідування в якому триває. За відсутності механізму відшкодування звернення до органів влади виявились безуспішними. У зв`язку із війною та бездіяльністю держави України у захисті його прав втратив житло, особисте майно та бізнес, зазнав моральних страждань.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

У преамбулі наведеного Закону встановлено, що збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, а 24 лютого 2022 року переросла в повномасштабне збройне вторгнення на суверенну територію України.

Указом Президента України № 32/2019 від 07 лютого 2019 року затверджено Межі та перелік районів, міст,селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, кути входить і с.Оленівка Волноваського району Донецької області.

За ч.4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17 сформульовано висновок про те, у кожному випадку звернення з позовом про відшкодування Державою Україною шкоди (майнової, моральної), завданої терористичними актами у періоди проведення АТО, Операції об`єднаних сил, суди мають з`ясувати: (а) підстави позову (обставини, якими обґрунтована позовна вимога); (б) чи мала Держава Україна у сенсі статті 1 Конвенції юрисдикцію щодо гарантування прав і свобод на тій території, на якій, за твердженням позивача, відбулося порушення; (в) якщо мала юрисдикцію, то чи виконала її конвенційні обов`язки з такого гарантування на відповідній території (якщо мало місце невиконання або неналежне виконання конкретного обов`язку, то у чому воно полягало, якими були наслідки цього та причинно-наслідковий зв`язок між ними і невиконанням або неналежним виконанням відповідного обов`язку); (г) чи є підтвердження всіх цих фактів (належні, допустимі, достовірні та достатні докази).

Верховним Судом акцентовано увагу на тому, що Україна залишається об`єктом збройної агресії з боку Російської Федерації, яку остання здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак. Із 20 лютого 2014 року тривають силові дії РФ (перша фаза збройної агресії), які є актами збройної агресії . У квітні 2014 року розпочалася друга фаза збройної агресії РФ проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами РФ озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року). 27 серпня 2014 року третя фаза збройної агресії РФ розпочалася масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних сил РФ. Наслідком збройної агресії РФ проти України стала нелегітимна воєнна окупація і подальша незаконна анексія території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя - невід`ємної складової державної території України, воєнна окупація значної частини державної території України у Донецькій та Луганській областях. 24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії РФ проти України - повномасштабне вторгнення агресора на нашу суверенну територію. У цей день Україна розірвала з РФ державою- окупантом, дипломатичні відносини.

За наведених обставин позивачем, який користується правовою допомогою адвоката, не наведено фактичних даних та не доведено, що є його процесуальним обов`язком, дій чи бездіяльності, які б спричинили саме завдання Україною як державою завдання йому збитків, пошкодження майна, завадили доступу до належної власності на окупованих РФ територіях чи спровокували немайнові страждання. Збройна агресія РФ з відповідними наслідками не може бути підставою для притягнення держави Україна до цивільної відповідальності. Порушення Україною взятих на себе зобов`язань за умови збройної агресії жодними доказами не підтверджується.

Судом не встановлено порушення, невизнання чи оспорення Україною прав та інтересів позивача та завдання останньому матеріальної шкоди та моральних страждань. Сам факт звернення позивача до суду не свідчить про порушення його прав, таке підлягає доказуванню у встановленому законом порядку.

Такі висновки суду узгоджуються із приписами ч.9 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», де передбачено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.

Голослівними є твердження позивача щодо бездіяльності саме держави Україна у захисті його прав, втрати майна та зазнання страждань є його власною думкою та оцінкою ситуації на власний розсуд, не може бути покладено в основу рішення для задоволення позову.

Суд розуміє, що належне позивачу майно внаслідок збройної агресії РФ залишилось на території Донецької області, яка на даний час непідконтрольна Уряду України. Водночас причинно-наслідкові зв`язки та винні дії України як держави у вчиненні таких дій та заподіянні шкоди у ході розгляду не встановлено. Внесення 19 серпня 2014 року відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та акт про пожежу від 19 серпня 2014 року про знищення господарчої споруди, а не житлового будинку, не на надають права на відповідну компенсацію за рахунок держави України.

Необґрунтованими є вимоги про визнання незаконною бездіяльністю держави Україна з врегулювання питання отримання відшкодування за належне майно, адже, як установлено вище, такий обов`язок на державу Україна не покладено.

Суд України має право ігнорувати імунітет РФ та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни (постанова Верховного Суду від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19). Наведене надає право позивачу звертатися із вимогами щодо відшкодування безпосередньо до РФ.

Залучення окремим відповідачем ДКС України не впливає на правильність вирішення спору, адже органи казначейської служби тільки зобов`язані виконати відповідне рішення суду незалежно від участі у розгляді справи за позовом до держави. Схожі висновки викладено Верховним Судом від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 25 березня 2020 року № 641/8857/17.

Підсумовуючи наведене наявності правових підстав для визнання незаконною бездіяльності держави Україна, стягнення матеріальної та моральної шкоди відсутні, що зумовлює відмову у позові. Доводи позивача не підтверджені об`єктивними доказами та зводяться до власного суб`єктивного тлумачення обставин справи, небезпідставними є аргументи представника відповідача щодо неможливості задоволення позовних вимог.

У матеріалах справи відсутні відомості, що б спростовували даний висновок суду, який узгоджується із такими засадами цивільного судочинства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України). Інші доводи не впливають на таке вирішення спору.

Судові витрати

У порядку ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позову.

Судові витрати покласти на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.354 ЦПК України).

Рішення набирає законної сили в порядкуст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;

відповідач Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України, код за , м.Київ, вул.Грушевськьго,12/2 та Державної казначейської служби України, код за , м.Київ, вул.Бастіонна,6.

Повний текст судового рішення виготовлено 04 липня 2022 року.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО