Єдиний унікальний номер судової справи: 487/4705/20
Провадження № 22-ц/812/612/22
Доповідач в апеляційній інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

27 червня 2022 року м. Миколаїв справа №487/4705/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Калашник А.О.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2022 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Афоніною С.М., повний текст якого складено 21 лютого 2022 року, за позовом ОСОБА_1 до Чорноморського національного університету імені Петра Могили, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Миколаївська міська рада, Міністерство освіти і науки України, про зобов`язання надати дозвіл на приватизацію квартири,

встановив:

19 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чорноморського національного університету імені Петра Могили про зобов`язання відповідно до контракту №36/6 від 07 вересня 2016 року надати дозвіл на приватизацію двокімнатної службової квартири АДРЕСА_1 .

Позивач зазначав, що він у 2015 році був запрошений ректором Чорноморського національного університету імені Петра Могили (далі - ЧНУ ім. Петра Могили) на роботу. Однією із умов, за усною домовленістю, було надання йому квартири у м. Миколаєві з правом її приватизації.

У вересні 2015 року він переїхав з м. Харкова до м. Миколаєва, де був призначений на посаду в.о. проректора з науково-педагогічної роботи та питань розвитку ЧНУ ім. Петра Могили.

У вересні 2016 року вони з ректором ЧНУ ім. Петра Могили підписали контракт, за умовами якого у 2016 році ЧНУ ім. Петра Могили мав купити та надати йому 3-кімнатну квартиру з правом її приватизації в межах терміну дії контракту.

У грудні 2016 року ЧНУ ім. Петра Могили купив для нього 2-х кімнату квартиру АДРЕСА_2 , де він зареєструвався та постійно мешкає з 2017 року.

В квартирі було зроблено ремонт частково за кошти позивача та за кошти ЧНУ ім. Петра Могили.

З моменту купівлі квартири ОСОБА_1 сплачує квартирну плату та комунальні послуги, за власні кошти робить поточний ремонт та утримує квартиру у належному стані, іншого житла немає.

У зв`язку з тим, що у 2020-2021 навчальному році спливає термін його контракту, а питання про надання дозволу на приватизацію спірної кватири з університетом не вирішено, позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки в досудовому порядку вирішити даний спір не виявилося можливим.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2020 року до участі у справі залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - Миколаївську міську раду.

Ухвалою того ж суду від 05 березня 2021 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міністерство освіти і науки України.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відносно майна Чорноморського національного університету ім. Петра Могили, управління яким здійснюється Міністерством освіти і науки України, законом встановлена заборона на його відчуження, в тому числі в порядку приватизації, відтак, відсутні правові підстави для зобов`язання до вчинення дій, пов`язаних з приватизацією позивачем спірної квартири. Суд першої інстанції також послався на правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року справі № 463/1832/18.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, з підстав неправильного застосування норм матеріального права.

Свої доводи позивач обґрунтовував тим, що велика кількість співробітників ЧНУ ім. Петра Могили отримали до нього від університету житло за згодою МОН України, яке є засновником ЧНУ ім. Петра Могили, біля 70 квартир. Тому при запрошенні його на роботу до ЧНУ ім. Петра Могили у 2015 році ректор обіцяв, що університет надасть у такий спосіб житло і йому. Проте такого не сталося, стосовно нього МОН України у згоді на отримання житла відмовило, посилаючись на Указ Президента України «Про Положення про національний заклад (установу) України» від 16 червня 1995 року №451. Крім того, до сьогодні ні ректор, ні він сам не заперечують домовленостей з отримання ним житла. Стосовно позивача закон мав зворотну силу, що порушило його конституційні права та права людини. Такі дії щодо нього позивач вважав несправедливим.

Відзиву апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач підтримав апеляційну скаргу.

В судове засідання інші учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 вересня 2016 року між ЧНУ ім. Петра Могили та доктором медичних наук, професором Клименком М.О., було укладено контракт №36/16 на строк до 31 серпня 2021 року та призначено на посаду проректора з науково-педагогічної роботи та питань розвитку (а.с. 18, 19).

Пунктом 1.2. вищезазначеного контракту встановлено, що він є особливою формою трудового договору. На підставі контракту виникають трудові відносини між науково-педагогічним працівником і закладом освіти в особі його керівника. Звільнення з посади керівника закладу не є підставою для розірвання контракту з науково-педагогічним працівником.

Відповідно до п. 5.14 Контракту, відповідач зобов`язаний надати ОСОБА_1 житло, а саме трикімнатну квартиру у 2016 як службову з правом її приватизації до збігання терміну цього контракту. При цьому ОСОБА_1 зобов`язується продовжувати працювати за новим контрактом у ЧНУ, якщо ЧНУ на той час не вважатиме інакше.

Згідно з договором купівлі-продажу від 16 грудня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ЧНУ ім. Петра Могли в особі ректора ОСОБА_3 , останнім було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 68,7 кв.м, житлова площа 37,7 кв.м (а.с. 49, 50).

Наказом ректора ЧНУ ім. П. Могили №6/2 від 19 грудня 2016 року ОСОБА_1 надано для поселення та безстрокового проживання квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 20), де позивач зареєструвався.

Відповідно до договорів найму житлового приміщення від 19 грудня 2016 року та 19 листопада 2019 року ОСОБА_1 передано безоплатно на 35 місяців квартиру АДРЕСА_2 .

Посилаючись на умови контракту №36/16 від 07 вересня 2016 року, позивач просив суд про зобов`язання надати дозвіл на приватизацію службової квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до Статуту ЧНУ ім. Петра Могили затвердженого наказом МОН України №786 (далі - Статут), який знаходиться в загальнодоступному доступі в мережі Інтернет за посиланням https://chmnu.edu.ua/wp-content/uploads/2016/06/Statut.pdf, ЧНУ ім. Петра Могили є державною установою, підпорядкованою Міністерству освіти і науки України. Основні засоби і майно, що рахуються на балансі Університету є державною власністю та перебувають в господарському віданні Університету.

Фінансування навчального закладу здійснюється за рахунок державного бюджету, який складається із загального (на підготовку фахівців. науково-дослідних робіт) та спеціального фонду (власні надходження від платних послуг, які надаються згідно з освітньою діяльністю та Статутом).

Власні надходження Університету від надання платних послуг та інші надходження передбачені Статутом Університету мають спрямовуватися на виконання статутної діяльності та виключно за цільовим призначенням.

Статутом також передбачено, що власні кошти Університету можуть використовуватися на придбання майна, капітальне будівництво та ремонт приміщень, поліпшення матеріально-технічного, навчально-лабораторного, навчально-методичного забезпечення освітнього процесу тощо в межах статутної діяльності Університету (п. 11.5 Статуту).

Пунктом 11.1 Статуту Університету визначено, що матеріально-технічну базу Університету складають будівлі, споруди, земля, комунікації, обладнання, транспортні засоби, гуртожитки та ін. матеріальні цінності.

Пунктом 11.2 Статуту за Університетом як вищим навчальним закладом державної форми власності з метою забезпечення діяльності, передбаченої цим Статутом, закріплено на праві господарського відання майно, яке не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди МОН України та загальних зборів (конференції) трудового колективу Університету, крім випадків, передбачених законодавством України.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №236783291 від 14 грудня 2020 року, власником спірної квартири є ЧНУ ім. Петра Могили, форма власності - державна.

Згідно довідки ЧНУ ім. Петра Могили від 01 листопада 2020 року №1/2-484, станом на 01 листопада 2020 року квартира АДРЕСА_2 перебуває на балансі Університету.

Відповідно до п.2 Указу Президента України №451 від 16 червня 1995 року «Про Положення про національний заклад (установу) України», заборонено органам виконавчої влади передавати закріплене за національними закладами (установами) України майно, що перебуває у державній власності, будь-яким органам, підприємствам, установам, організаціям.

Питання щодо приватизації регулюється Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Статтею 1 цього Закону визначено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону, не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з частини першої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Пунктом 11.2 Статуту за Університетом як вищим навчальним закладом державної форми власності з метою забезпечення діяльності, передбаченої цим Статутом, закріплено на праві господарського відання майно, яке не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди МОН України та загальних зборів (конференції) трудового колективу Університету, крім випадків, передбачених законодавством України.

Статтею 70 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає житло та інші матеріальні цінності. Відповідно до законодавства та з урахуванням організаційно-правової форми закладу вищої освіти з метою забезпечення його статутної діяльності засновником (засновниками) закріплюються на основі права господарського відання або передаються у власність будівлі, споруди, майнові комплекси, комунікації, обладнання, транспортні засоби та інше майно.

Повноваження засновника (засновників) закладу вищої освіти щодо розпорядження державним майном у системі вищої освіти здійснюються відповідно до законодавства.

Майно закріплюється за державним або комунальним закладом вищої освіти на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників закладу вищої освіти та вищого колегіального органу самоврядування закладу вищої освіти, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Відповідно до статті 80 Закону України «Про освіту», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за вищим навчальним закладом з метою забезпечення діяльності, передбаченої його статутом, і відповідно до закону та його організаційно-правової форми власником (власниками) закріплюються на правах оперативного управління або передаються у власність будівлі, споруди, майнові комплекси, обладнання, а також інше необхідне майно.

Майно, що закріплене за вищим навчальним закладом державної або комунальної форми власності, а також доходи від використання цього майна належать вищому навчальному закладу на правах оперативного управління.

Майно, що знаходиться у державній і комунальній власності і передане в оперативне управління вищим навчальним закладам державної і комунальної форм власності, не підлягає вилученню або передачі будь-яким підприємствам, установам, організаціям, крім випадків, передбачених законодавством.

За змістом частини першої статті 80 Закону України «Про освіту», до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать, зокрема, нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо.

Відповідно до частин третьої, четвертої цієї статті, основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають вилученню, крім випадків, встановлених законом. Об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки відносно майна ЧНУ ім. Петра Могили, управління яким здійснюється Міністерством освіти і науки України, законом встановлена заборона на його відчуження, в тому числі в порядку приватизації, відтак, відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача до вчинення дій, пов`язаних з приватизацією позивачем спірної квартири.

До того ж, з матеріалів справи убачається, що рішення про передачу квартири АДРЕСА_2 , від ЧНУ ім. Петра Могили у комунальну власність територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, яке необхідне для подальшого вирішення питання приватизації цієї квартири у цьому будинку, Міністерство освіти і науки України не приймало.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на отримання іншими співробітниками ЧНУ ім. Петра Могили у власність житла за згодою МОН України, є необґрунтованими, виходять за межі пред`явленого позову та не мають правового значення при вирішенні даного спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складений 28 червня 2022 року.