провадження № 22-ц/824/1587/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, заінтересована особа: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Квітень»,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В.. Скарга обґрунтована тим, що 04.12.2020 року Голосіївським районним судом м. Києва в справі №752/10510/20 видано два виконавчих листи, на підставі яких приватним виконавцем Ляпіним Д.В. відкрито три виконавчих провадження № 64519003 від 16.02.2021р., №64518023 від 16.02.2021р. та №64552160. На підставі цих постанов зі скаржника стягується основна винагорода, накладено арешти на кошти боржника. Разом зі скаргою, яка датована скаржником 12.03.2021р., подано заяву від 15.03.2021р., в якій ставиться питання про поновлення процесуального строку для подачі скарги. Як на підставу поновлення строку, скаржник вказує, що про постанови про відкриття виконавчого провадження йому стало відомо 04.03.2021р., коли він отримав їх від ОСОБА_2 , відносно якого надано ордер, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поновлення строку на подачу скарги. Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, зазначає, що ОСОБА_2 набув повноважень представника скаржника, після відкриття трьох виконавчих проваджень, 04.03.2021 року, що підтверджується доданим ордером. Поштове відправлення адресоване боржнику, представник випадково отримав, вважаючи, що адресовано йому особисто. Станом на 23.02.2021 року, ОСОБА_2 не мав повноважень представника боржника. На думку апелянта, практика ЄСПЛ, що зазначена в оскаржуваній ухвалі не може бути застосована у даному випадку, оскільки стосується сторін, яким відомо про судове провадження, а боржнику нічого не було відомо до 04.03.2021 року.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзив до суду не надійшов.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що скаржник звернувся зі скаргою до суду 12.03.2021 р. та оскаржує дії приватного виконавця, які тривають з 16.02.2021 р., а про порушення своїх прав повинен був дізнатись через свого представника 23.02.2021 року, тому відсутні підстави для поновлення пропущеного строку для звернення зі скаргою до суду.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року N 6, відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

В постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №439/1493/15-ц (провадження №61-7804св19) зроблено висновок по застосуванню статті 449 ЦПК України та вказано, що «такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому, судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи».

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції вважав встановленим, що саме представник скаржника 23 лютого 2021 року отримав поштове відправлення, адресоване на ім`я скаржника, а тому в силу вимог процесуального закону скаржник вважається таким, що належним чином повідомлений про існування оскаржуваної постанови саме з 23 лютого 2021 року.

Поряд з цим, поза увагою суду залишилися доводи скаржника про те, що ОСОБА_2 , який 23 лютого 2021 року отримав поштове повідомлення на ім`я скаржника ОСОБА_1 набув повноважень, як його представник лише з 04 березня 2021 року, тобто вже після отримання відповідного листа і даній обставині судом першої інстанції не було надано належну правову оцінку.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду заслуговують на увагу, а висновки суду першої інстанції, що скаржник пропустив визначений частиною першою статті 449 ЦПК України десятиденний строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця є передчасними, такими, що не в повній мірі узгоджуються з обставинами справи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, як така, що постановлена з порушенням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова