1Справа № 335/1390/22 2/335/1500/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2022 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаров В.О., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» про захист прав споживачів, стягнення суми страхового відшкодування, стягнення збитків від інфляції та річних, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
10.02.2022 року позивач звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» (ТДВ СК «КРЕДО») про захист прав споживачів, стягнення суми страхового відшкодування, стягнення збитків від інфляції та річних, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди.
Пред`являючи позов до ТДВ СК «КРЕДО» позивач посилається на Закон України «Про захист прав споживачів».
Згідно ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Як встановлено судом, предметом заявлених вимог у позовній заяві є стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 12 500,00 грн., стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за несвоєчасну сплату страхового відшкодування у загальному розмірі 7 935,46 грн., стягнення пені у розмірі 2 302,50 грн., та відшкодування моральної шкоди розміром 25 000,00 грн.
Частиною 5 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Законом України «Про захист прав споживачів» регламентовано відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлюються права споживачів, а також визначається механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Пунктом 22 ч. 1 ст. 1 наведеного вище Закону визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Із пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.
Пунктом 2 вищевказаної Постанови передбачено, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживача», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів страхування.
Однак, з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі № 1-26/2011 р. Верховний Суд України в Узагальненнях судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів висловив позицію про те, що оскільки діяльність страховика підпадає під визначення послуги і виконавця, що містяться в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», то у разі, якщо договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої фізичної особи, такі правовідносини регулюються Законом «Про захист прав споживачів» в частині, неврегульованій спеціальним законом.
Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи N 212/1101/18 у постанові від 17.04.2019 року, зазначив, що положення щодо відповідальності страховика, закріплені в Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України «Про захист прав споживачів» - загальними.
Як вказує позивач у своїй позовній заяві, позов поданий на захист права споживача страхових послуг.
При цьому, як встановлено судом, позивач у своїй позовній заяві взагалі не посилається на обставини, якими вона обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», не зазначає про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ТДВ СК «КРЕДО».
Натомість вбачається, що вимоги про стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 12 500,00 грн. заявлено ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним, на її думку, виконанням ТДВ СК «КРЕДО» договору добровільного страхування.
Отже, в даному випадку предметом спору є не якість страхових послуг, а права та обов`язки сторін згідно умов договору добровільного страхування та виконання зобов`язань за договором добровільного страхування, стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за несвоєчасну сплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, тому на ці правовідносини, що виникли між сторонами, не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому виходячи із правил підсудності, встановлених ст.ст. 27, 28 ЦПК України, вказана позовна заява не підсудна Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя.
За змістом ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Як вбачається із позовної заяви ТДВ СК «КРЕДО» знаходиться за адресою: пр. Моторобудівників, буд. 34, м. Запоріжжя, Шевченківський район,
Згідно із Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.
Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.
Відповідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач на території Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя не знаходиться, а тому суд вважає за необхідне направити позовну заяву за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, за місцем місцезнаходженням відповідача.
Керуючись ст.ст. 27, 31, 32, 187, 247, 259, 260 ЦПК України, суддя,
УХВАЛИВ:
Передачу справи на розгляд до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя здійснити на підставі даної ухвали не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні, касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.
Суддя В.О. Макаров