ПОСТАНОВА

Іменем України

01 лютого 2022 року м. Кропивницький

справа № 390/1713/20

провадження № 22-ц/4809/133/22

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області у складі судді Мумиги І.М. від 21 вересня 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

встановив:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому позивач просив стягнути з останнього на його користь заборгованість за договором позики від 01 грудня 2015 року в розмірі 555 180 грн.

20 вересня 2021 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову. Заяву мотивовано тим, що 01.12.2015 між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 отримав від нього 500 000 грн., що на день передачі грошових коштів відповідало еквівалентові 20 000 доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Бобринець Кіровоградської області. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується його підписом на договорі позики. В листопаді 2016 року відповідач звернувся до позивача та повідомив, що не в змозі повернути суму позики, так як перебуває в складному матеріальному становищі. Зважаючи, що відповідач приходиться йому дядьком, він погодився продовжити строк повернення суми позики, шляхом укладення договору від 15.11.2016 року про внесення змін до основного договору позики, укладеного 01.12.2015 року та сума позики мала бути повернута до 01.12.2020 року. Відповідач зобов`язання за договором не виконав, кошти в обумовлений ними строк не повернув.

Зазначав, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером :02:000:0247, площа 23,5200 га, що розташована на території Володимиро-Іллінської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. Наразі дана земельна ділянка використовується на праві оренди ОСОБА_3 . Вважає, що ОСОБА_1 може відчужити вказану земельну ділянку, у тому числі і ОСОБА_3 , оскільки за договором оренди укладеними між ними, вона має переважене право на її придбання, що в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони відчуження земельної ділянки: цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площа 23,5200 га, яка належить ОСОБА_1 , згідно Державного акту: серії VI-КР № 041213, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 8-214ч; місце розташування Кіровоградська область Бобринецький район Володимиро-Іллінська сільська рада, кадастровий номер :02:000:0247, а також заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії відносно даної земельної ділянки.

Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2021 року заяву задоволено.

Забезпечено позов шляхом заборони відчуження земельної ділянки: цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площа 23,5200 га, яка належить ОСОБА_1 , згідно Державного акту: серії VI-КР № 041213, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 8-214ч; місце розташування Кіровоградська область Бобринецький район Володимиро-Іллінська сільська рада, кадастровий номер :02:000:0247, а також заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії відносно даної земельної ділянки.

В апеляційний скарзі скаржник ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції, як такої, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Зокрема вказує, що відсутнє обґрунтування прийнятого рішення, відсутні докази щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, відсутнє належне обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову та не надано аналізу рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що обраний вид забезпечення позову є обґрунтованим, таким, що безпосередньо пов`язаний і узгоджується з позовними вимогами, застосування якого не обмежує прав відповідача на користування земельною ділянкою і водночас який забезпечує реальний захист прав позивача у випадку прийняття рішення на його користь.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на прав власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером :02:000:0247, площа 23,5200 га, що розташована на території Володимиро-Іллінської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку IV КР № 041213 виданого Бобринецькою районною радою народних депутатів /а.с.56-58/.

Вказана земельна ділянка передана в оренду ОСОБА_3 строком до 21.05.2069, з правом пролонгації, з правом передачі піднайм (суборенду).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 20.09.2021, ОСОБА_1 іншого майна, окрім вказаної земельної ділянки не має.

За змістом пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання про накладення арешту, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

Установивши, що між сторонами дійсно виник спір, суд першої інстанції зробив правильний висновок про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження вказаної земельної ділянки, оскільки розмір заборгованості за договором позики є суттєвим, іншого майна окрім земельної ділянки відповідач не має, а тому у разі задоволення позовних вимог невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання судового рішення у цій справі.

Разом з тим, суд задовольняючи вимогу заяви про забезпечення позову в частині заборони вчиняти реєстраційні дії відносно вказаної земельної ділянки, не врахував, що така заборона суттєво звузить можливості власника використовувати земельну ділянку в якості об`єкта оренди, що не відповідає меті забезпеченню позову.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, скасувати ухвалу суду про забезпечення позову в частині заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії відносно земельної ділянки та відмовити у задоволенні цієї частини заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2021 року скасувати в частині заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії відносно земельної ділянки та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову в частині заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії відносно земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 , кадастровий номер якої :02:000:0247, площа 23,52 га, що розташована на території Володимиро-Іллінської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області відмовити.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.02.2022.

Судді:

О.А. Письменний О.Л. Дуковський Л.М.Дьомич