ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3783/22 Справа № 193/146/21 Суддя у 1-й інстанції - Томинець О. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 193/146/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Бадалян Н.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Селянське фермерське господарство «Олександро-Володимирівське»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Олександро-Володимирівське» на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року, яке постановлено суддею Томинець О.В. у смт Софіївка Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 04 жовтня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до СФГ «Олександро-Володимирівське», третя особа Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення її власнику та скасування державної реєстрації договору оренди землі.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідно Державного акту на право приватної власності на землю I-ДП № 031704, виданого 07 березня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Софіївської райдержадміністрації № 28-р від 28 січня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 569, позивачу належить на земельна ділянка площею 9,630 гектарів, яка розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області. Кадастровий номер земельної ділянки: :03:001:0293.

01 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та СФГ «Олександро-Володимирівське» було укладено договір оренди земельної ділянки № б/н, відповідно якого позивач, як орендодавець, надала в строкове, платне користування земельну ділянку, площею 9,6300 га, на строк 5 років, яка належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I-ДП № 031704, виданого 07 березня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Софіївської райдержадміністрації № 28-р від 28 січня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 569. Кадастровий номер земельної ділянки: :03:001:0293, що підтверджується наявною копією договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року та акту про передачу та прийом земельної ділянки від 11 вересня 2014 року.

Договір оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року зареєстровано реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 11 вересня 2014 року про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 7005937.

Договір оренди земельної ділянки було укладено на строк 5 (п`ять) років, тобто строк дії договору закінчується 11 вересня 2019 року.

Відповідно п. 8 Договору оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року, після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендодавець повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендаря про намір продовжити його дію. Якщо в строк не пізніше дня закінчення строку договору Орендодавець не заявив про відмову від продовження строку оренди земельної ділянки, договір автоматично продовжується ще на один строк.

Маючи намір не продовжувати строк дії договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року з СФГ «Олександро-Володимирівське», після закінчення строку його дії 11 вересня 2019 року, ОСОБА_1 в жовтні 2018 року повідомила про це керівництво (голову, засновника) СФГ «Олександро-Володимирівське». В свою чергу засновники СФГ «Олександро-Володимирівське» повідомили її про те, що буцім-то договір оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року укладений між нею та відповідачем по справі не на 5 років, а на 15 років.

З метою встановлення дійсного строку оренди земельної ділянки, яка є її власністю на підставі права власності та наявності законних правовідносин з орендарем СФГ «Олександро-Володимирівське», позивачка звернулася у жовтні 2018 року до Виконавчого комітету Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області із заявою про отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, яку вона отримала 24 жовтня 2018 року. З вказаної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 стало відомо, що є інформація про державну реєстрацію іншого речового права - договору оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року укладеного між нею ОСОБА_1 та СФГ «Олександро-Володимирівське», строк дії якого (оренди) складає 15 років та який зареєстровано Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 11 вересня 2014 року за номером: 7005937.

Договору оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року з строком дії на 15 років, зареєстрованого Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 11 серпня 2014 року за номером запису про інше речове право: 7005937, позивач з СФГ «Олександро-Володимирівське» не укладала, особисто не підписувала та земельну ділянку орендарю за актом прийому-передачі не передавала.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.02.2021 року позивачу було відмовлено в задоволенні її позову про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування його державної реєстрації з підстав неналежного способу захисту, обраного позивачем, так як у випадку не підписання договору Орендодавцем, ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення земельної ділянки.

Позивач вважає, що оскільки в позові відмовлено саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, а не з інших підстав, відповідно відмова у задоволенні позові через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки.

На підставі наведеного вище позивач просила суд зобов`язати СФГ «Олександро-Володимирівське» усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою сільськогосподарського призначення шляхом повернення земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0293 позивачу, скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0293 загальною площею 9.630 га. від 01.08.2014 року, здійснену реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №7005937 від 11.09.2014 року, а також стягнути з СФГ «Олександро-Володимирівське» на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3208,00 грн. витрати на правничу допомогу в розмірі 5 600 гривен.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року позов задоволено.

Зобов`язано селянське (фермерське) господарство «Олександро-Володимирівське» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 9,630 га, з кадастровим номером :03:001:0293, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського (Криворізького) району Дніпропетровської області, шляхом повернення цієї земельної ділянки її власнику ОСОБА_1 .

Скасовано державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, площею 9,630 га, з кадастровим номером :03:001:0293, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського (Криворізького) району Дніпропетровської області, здійснену державним реєстратором реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області Товстухою Ю.М. на підставі договору оренди землі від 01 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та селянсько (фермерським) господарством «Олександро-Володимирівське», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 7005937 від 11 вересня 2014 року

Стягнуто з СФГ «Олександро-Володимирівське» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3 208 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 5 600 грн.

В апеляційній скарзі відповідач СФГ «Олександро-Володимирівське» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зокрема, відповідач зазначає, що позивач не довела факту, що договір оренди було укладено на 5 років, а не 15 років та не доведено факту того, що в п. 8 «Строк дії договору» від 01.08.2014 року, строком на 15 років, вносились якісь зміни.

Крім того відповідач зауважує, що оригінал договору оренди не було надано відповідачем з поважних причин, оскільки 06 вересня 2016 року невідомі особи, шляхом підроблення підписів членів СФГ «Олександро-Володимирівське» в договорі куплі - продажу частки у складеному капіталі СФГ «Олександро-Володимирівське», переоформили корпоративні права на підприємство на невідомих осіб, через що фактично в період часу з вересня 2016 по червень 2017 роки ОСОБА_2 та члени її родини, які є учасниками фермерського господарства були усунуті від керування та фізично не допускались на територію підприємства.

З метою приховування протиправних дій невідомі особи викрали, знищили велику частину документації, в тому числі первинні бухгалтерські документи, частково відсутні оригінали договорів оренди на земельні ділянки. За даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0002801 за ч.5 ст.191, ст. 203-2, 358 ч.2 КК України. На даний час Соломянським ВП у м. Київ проводиться досудове розслідування повищевказаним кримінальним провадженням.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Учасники справи, будучи неодноразово завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно Державного акту на право приватної власності на землю I-ДП № 031704, виданого 07 березня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Софіївської райдержадміністрації № 28-р від 28 січня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 569 ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка, площею 9,6300 гектарів, яка розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області. Кадастровий номер земельної ділянки: :03:001:0293 (а.с.11).

01 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та Селянським фермерським господарством «Олександро-Володимирівське» було укладено договір оренди земельної ділянки № б/н, відповідно якого ОСОБА_1 , як орендодавець, надала в строкове, платне користування земельну ділянку, площею 9,6300 га, на строк 5 років, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I-ДП № 031704, виданого 07 березня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Софіївської райдержадміністрації № 28-р від 28 січня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 569, кадастровий номер земельної ділянки: :03:001:0293, що підтверджується копією договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року та актом про передачу та прийом земельної ділянки від 11 вересня 2014 року. Договір оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року зареєстровано реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 11 вересня 2014 року про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 7005937 (а.с.12).

Відповідно п. 8 Договору оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року, після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендодавець повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендаря про намір продовжити його дію. Якщо в строк не пізніше дня закінчення строку договору Орендодавець не заявив про відмову від продовження строку оренди земельної ділянки, договір автоматично продовжується ще на один строк.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, договір оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року укладений між ОСОБА_1 та СФГ «Олександро-Володимирівське», зареєстровано Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 11 вересня 2014 року за номером: 7005937, строк дії якого (оренди) складає 15 років (а.с.12).

Наявні у позивача ОСОБА_1 копія договору оренди земельної ділянки б/н від 01 серпня 2014 року та акт про передачу та прийом земельної ділянки від 11 вересня 2014 року містять зазначений строк дії договору оренди 5 років (а.с.17-19).

Згідно ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року, судом було витребувано з СФГ «Олександро-Володимирівське», Софіївської районної державної адміністрації оригінал договору оренди земельної ділянки б/н від 01 серпня 2014 року, разом з реєстраційною справою (а.с.63).

Криворізька районна державна адміністрація, яка є правонаступником Софіївської районної державної адміністрації, надала копію реєстраційної справи № 7005937, однак оригінал договору оренди земельної ділянки б/н від 01 серпня 2014 року ні відповідач, а ні третя особа, суду не надали.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилалась на те, що вона не мала наміру укладати та не укладала договір оренди спірної земельної ділянки строком на 15 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не мала наміру укладати договір оренди належної їй земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0293 загальною площею 9.630 га. з СФГ «Олександро-Володимирівське» строком на 15 років, строк дії договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року, а саме 15 років, не відповідає волевиявленню позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад,від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьоюстатті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статтівизначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди(частина першастатті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на дату укладення спірного договору, договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на дату укладення спірного договору, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки);строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду праваорендиземельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6,11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15і16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду у цивільній справі №145/2047/16-ц, Постанова від 16 червня 2020 року, дійшла правового висновку про те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Разом із цим, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У справі, що розглядається, позивач звернулася з вимогою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення її власнику та скасування державної реєстрації договору оренди землі, посилаючись на те, що умови договору оренди земельної ділянки щодо строку його дії протягом 15 років вона не погоджувала, тому відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваної земельної ділянки позивачу, як власнику цієї земельної ділянки, після закінчення п`ятирічного строку дії Договору оренди земельної ділянки б/н від 01 серпня 2014 року, який насправді погоджувався сторонами при укладенні цього правочину.

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду у цивільній справі №145/2047/16-ц (постанова від 16 червня 2020 року) констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушенимшляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі фактично наполягає на поверненні їй земельної ділянки, вважаючи, що ця ділянка знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц(пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)).

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки позивач ОСОБА_1 не мала наміру укладати договір оренди належної їй земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0293 загальною площею 9.630 га. з СФГ «Олександро-Володимирівське» строком на 15 років, строк дії договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року, а саме 15 років, не відповідає волевиявленню позивача.

При цьому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довела факту, що договір оренди було укладено на 5 років, а не 15 років та не доведено факту того, що в п. 8 «Строк дії договору» від 01.08.2014 року, строком на 15 років, вносились якісь зміни, оскільки наявні у позивача ОСОБА_1 копія договору оренди земельної ділянки б/н від 01 серпня 2014 року та акт про передачу та прийом земельної ділянки від 11 вересня 2014 року містять зазначений строк дії договору оренди 5 років (а.с.17-19, 103-105), що свідчить про те, що позивач не мала наміру укладати договір оренди належної їй земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0293 загальною площею 9.630 га. з СФГ «Олександро-Володимирівське» строком на 15 років. Зворотного відповідачем не доведено.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що відповідач позбавлений можливості надати оригінал договору оренди оскільки його було вилучено правоохоронними органами, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ці доводи не підтверджені жодними доказами.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Олександро-Володимирівське» - залишити без задоволення.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: