Провадження № 2/761/4905/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 червня 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Бражніченко І.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

у липні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила користування житлом, та виселення, згідно з якою просить суд: визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивові тим, що ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену квартиру було набуто ним 1996 р. на підставі Договору міни, що посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Василевською О.П. за реєстровим № 3-2659.

Позивач вказує, що 07.03.2009 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 , яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві від 07.03.2009 р. Після укладання шлюбу, ОСОБА_1 зареєстрував у вказаній вище квартирі свою дружину ОСОБА_3 , яка починаючи з 19.03.2008 р. і до сьогоднішнього дня залишається зареєстрована в зазначеній квартирі, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Києва №65124716 від 07.07.2021р.

Позивачем вказано, що 12.05.2021 р. Шевченківський районний суд м. Києва розглянувши справу № 761/7134/21, виніс рішення, яким шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвав. Отже на момент подачі зазначеної позовної заяви позивач вважає, що ОСОБА_3 втратила статус члена сім`ї.

У зв`язку із викладеним, позивач зазначає, що зняти відповідача з реєстрації за адресою належної позивачу квартири та виселити її з цього житла без її згоди в позасудовому порядку неможливо, оскільки відповідач з 2013 року в зазначеній квартирі не проживає, а її місцезнаходження позивачу невідомо, позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом та просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.08.2021 року відкрито провадження у цивільний справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

15.02.2022 року до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2022 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі. Проти заочного рішення суду не заперечували.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістив.

Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

В судовому засідання 11.05.2022 року допитаний свідок ОСОБА_4 , син відповідача, який повідомив, що його мати ОСОБА_3 пішла з дому за адресою: АДРЕСА_2 , у 2013 році і після у квартирі не з`являлась, після чого свідок з нею не спілкувався і не знає її місцезнаходження. При цьому повідомив, що ніяких сварок чи інших обставин, які б спровокували ОСОБА_3 та такі дії не було. Також повідомив, що частину речей ОСОБА_3 забрала зразу із собою.

Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену квартиру було набуто ним 1996 р. на підставі Договору міни, що посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Василевською О.П. за реєстровим № 3-2659. Також із відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 10.01.2022 №062/14-237 щодо інформації про право власності на майно, вбачається що за даними реєстрових книг комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору міни, посвідченого 1-ою Київською держнотконторою 16.10.1996 №3-2659, по якому право власності на кв. АДРЕСА_3 перейшло від ОСОБА_5 до ОСОБА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що позивач являється власником вказаної квартири.

Разом з тим, з матеріалів справи підтверджено, що відповідач зареєстрована у вказаній квартирі, а саме з витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №65124716 за адресою: АДРЕСА_2 станом на 07.07.2021 зареєстровані: - ОСОБА_1 - дата реєстрації 30.10.1996 року, ОСОБА_3 - дата реєстрації 19.03.2008 року; - ОСОБА_4 - дата реєстрації 23.04.2010 року; ОСОБА_6 - дата реєстрації 23.04.2010 року.

Факт непроживання, неперебування та відсутності за місцем реєстрації з 2013 року громадянки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджується показами свідка ОСОБА_4 .

Крім туго, як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2021 року справа №761/7134/21, шлюб укладений між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 07.03.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис №212 - розірвано, рішення набрало законної сили і його копія міститься в матеріалах справи.

Крім того у вказано рішенні вказано, що позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні продовжувати сімейні відносини з відповідачем, оскільки подружнє життя не склалося, подружні відносини фактично припинились у 2013 році, сторони фактично з цього часу проживають окремо та припинили спілкування.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому, у постанові від 16.11.2016 року № 6-709цс16 Верховним Судом України висловлену правову позицію про те, що аналіз ст. 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно вимог ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підставі викладеного, а також враховуючи встановлені обставини справи щодо відсутності проживання відповідача у вказаній квартирі понад один рік, до спірних правовідносин підлягають застосування положення ст.ст. 391,405 ЦК України.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , проте у добровільному порядку не знявся з реєстрації місця проживання, як передбачено ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

При цьому, оскільки відповідач квартирою не користується протягом тривалого часу, не бере участі в її утриманні, чим порушується право власності позивача.

Як передбачено вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908,00 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 316, 317, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позов - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 . .

Повний текст складено 21.06.2022.

Суддя: