Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

1 липня 2022 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі судового засідання Олексієнко С.О.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на майно,-

Встановив:

В вересні 2021 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначає,що 13.02.2007 р.вона зареєструвала шлюб з відповідачем,про що був зроблений актовий запис № 57,сторони дітей не мають.

В період зареєстрованого шлюбу 08.06.2007 р. позивачем за власні кошти,отримані від підприємницької діяльності та від продажу житла її батьками,був придбаний будинок по АДРЕСА_1 ,право власності оформлено на ім`я позивачки.

Згадуваний будинок був придбаний з метою сумісного проживання позивачки з батьками,деякий час у будинку проживали і позивачка з відповідачем,який був зареєстрований у будинку з її згоди як власника.

14.06.2011 р.позивачка оформила заповіт,згідно якого вказаний вище будинок заповіла своєму сину ОСОБА_3 .

В 2015 р.сторони фактично припинили шлюбні відносини,рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22.03.2016 р.шлюб між ними було розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач виселився із спірного будинку,припинив реєстрацію проживання та будь-який зв`язок між сторонами припинився.

Посилаючись на те, що на купівлю спірного будинку нею були витрачені особисті кошти, вказаний вище будинок не є спільною сумісною власністю з відповідачем,який своїх майнових прав на нього не заявляв,проте був придбаний в період зареєстрованого шлюбу і вважається спільним майном подружжя, на підставі ст.57 СК України позивачка просить визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 18.10.2021 р.було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Відповідачем відзив на позов не подано.

Ухвалою суду від 06.04.2022 р.підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача подала письмову заяву про розгляд справи без її участі,наполягала на задоволенні позову.

Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився,за відсутності інформації про зареєстроване місце проживання викликався шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада»,відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик вважається повідомленим про дату,час і місце розгляду справи.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що з 13.02.2007 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, про що надано копія свідоцтва про шлюб,який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22.03.2016 р.,що підтверджено копією рішення,яке набрало чинності 04.02.2016 р.

05.07.2007 р.за ОСОБА_1 в ОП ЗМБТІ було зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2007 р.,нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Непечій Ю.А.,про що надана копія договору та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Свої вимоги про визнання спірного будинку особистою власністю, позивач обґрунтувала нормами п.3 ч.1 ст.57 СК України, яка встановлює, що особистою власністю дружини(чоловіка)є майно, придбане нею(ним) в період шлюбу, але на кошти, що належать йому особисто.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р., не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

З досліджених судом доказів встановлено, кошти на придбання спірного будинку належали позивачці особисто і були отримані від підприємницької діяльності в період до реєстрації шлюбу з відповідачем,а також від продажу батьками позивачки житлового будинку в с.Ржевка Белгородської області (РФ).

Ці обставини не оспорювались відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачкою та після його розірвання протягом встановленого законом строку позовної давності для пред`явлення вимог майнового характеру в порядку поділу майна подружжя,не були спростовані будь-якими доказами про те,що,з урахуванням доходів відповідача,він вкладав власні кошти або спільні заощадження подружжя для купівлі будинку на спільні сумісні кошти.

Згода відповідача з тими обставинами,що спірна нерухомість не є спільно набутим майном та у ньому відсутня частка його власності підтверджується оформленням спірного будинку на ім`я позивачки та добровільним виселенням з припиненням реєстрації проживання відповідача після розірвання шлюбу між сторонами.

З урахуванням цих доказів суд дійшов до висновку, що грошові кошти ,за які 08.06.2007 р. позивач придбала спірний будинок, були отримані нею не за рахунок спільного з відповідачем сімейного бюджету, спільної праці або спільних накопичень, а тому спірний будинок,хоча і придбаний в період зареєстрованого шлюбу з відповідачем, але на особисті кошти позивачки, є її особистою власністю і позов про це підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України позивачка не ініціювала питання розподілу судових витрат між сторонами.

На підставі ст.57 ч.1 п.3 СК України, п.24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р.,ст.76,81,141,258,259,265,354,355 ЦПК України,суд-

Ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,право особистої приватної власності на жилий будинок АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили,якщо протягом строків,встановлених ЦПК України,не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга,або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Ю.А.Галущенко