У Х В А Л А

30 червня 2022 року

м. Київ

справа № 761/718/21

провадження № 61-5350ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усик Г. І., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди, стягнення коштів орендної плати, пені та заборгованості з оплати комунальних послуг,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , просив розірвати договір оренди приміщення від 18 жовтня 2015 року, стягнути з відповідача борг за оренду з урахуванням пені у розмірі 151 654,00 грн та майнову шкоду за несплату житлово-комунальних послуг - 13 320,31 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року позов задоволено частково. Розірвано з 18 жовтня 2020 року договір оренди квартири АДРЕСА_1 від 18 жовтня 2015 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Стягнено з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість зі сплати коштів орендної плати у розмірі 49 900,00 грн та несплачені кошти заборгованості за комунальні послуги у розмірі 13 320, 31 грн.

В іншій частині позову відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У червні 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 01 січня 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 481,00 грн.

Предметом спору у цій справі є розірвання договору оренди квартири, стягнення боргу за оренду з урахуванням пені у розмірі 151 654,00 грн та майнову шкоду за несплату житлово-комунальних послуг - 13 320,31 грн.

Ціна позову у цій справі становить 164 974,31 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн*100=248 100,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що подана ним касаційна скарга становить значний суспільний інтерес, оскільки позивач є фізичною особою-підприємцем, що є окремим суб`єктом права, який відрізняється від фізичної особи. В Україні зареєстровано два мільйони фізичних осіб-підприємців, тому для заявника правильне та однакове застосування законодавства в аналогічних справах має значний інтерес та виняткове значення.

Верховний Суд зазначає, що «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Значний суспільний інтерес у справі означає, що предмет спору стосується питання загальнодержавного значення, як визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Касаційна скарга не містить жодних аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи. Предмет спору не стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що справа має для нього виняткове значення, є необґрунтованими, оскільки нічим не підтверджені, а тому не можуть бути підставою для висновків про наявність обставин, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Системний аналіз наведеної норми свідчить про те, що у касаційній скарзі заявник має навести доводи на підтвердження винятковості значення справи для заявника, водночас суд касаційної інстанції оцінює прийнятність таких доводів, які у сукупності дозволять дійти висновку про можливість відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України, є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржуване заявником рішення суду ухвалені у малозначній справі, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди, стягнення коштів орендної плати, пені та заборгованості з оплати комунальних послуг відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко