Справа № 462/721/21
провадження 4-с/462/4/22
У Х В А Л А

20 червня 2022 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Петришак С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича щодо винесення постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника і арешт коштів боржника, та зобов`язання до вчинення дій,

встановив:

ОСОБА_1 через свого представника 20.10.2021 року звернувся до суду зі скаргою в порядку ст.447 ЦПК України, в якій просить визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. у виконавчому провадженні №66353769 від 02.08.2021 року щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27.08.2021 року, постанов про арешт коштів боржника від 28.09.2021 року та від 04.10.2021 року; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. скасувати арешт рахунку, відкритого в АТ «Райффайзен банк» за № НОМЕР_1 , на який перераховується заробітна плата ОСОБА_1 , та зобов`язати цього приватного виконавця в постановах виконавчого провадження №66353769 від 02.08.2021 року зазначити окрему суму стягнення згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02.08.2021 року у справі №462/721/21, а окремо суми виконавчого збору, винагороди приватного виконавця, інших витрат виконавчого провадження.

В обґрунтування заяви посилається на те, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. здійснюється виконавче провадження №66353769 від 02.08.2021 року на підставі виконавчого листа №462/721/21, виданого 23.07.2021 року Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 18 000 дол. США та 4975,20 грн. судового збору. 27.08.2021 року приватним виконавцем Білецьким І.М. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою зобов?язано ТзОВ «Епіцентр К» здійснювати відрахування із його заробітної плати у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 536798, 36 грн. В подальшому, 28.09.2021 року та 04.10.2021 року вказаним приватним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти. На виконання зазначених постанов АТ «Райффайзен банк» заблоковано кошти, що знаходяться на його банківському рахунку № НОМЕР_1 , на який зараховується виключно його заробітна плата. Таким чином, в результаті протиправних дій приватного виконавця та незаконно винесених ним постанов він залишився без жодних засобів для існування. Крім цього, у постанові від 04.10.2021 року приватним виконавцем Білецьким І.М. зазначено, що арешт накладено у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 536798,36 грн. Проте, невідомо, яким чином здійснювався перерахунок вказаної суми боргу з іноземної валюти, зокрема, за яким курсом, станом на яку дату, скільки коштів становить виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця, скільки становлять витрати виконавчого провадження, що свідчить про неправомірність дій приватного виконавця. Враховуючи наведене, просить скаргу задовольнити.

Представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. адвокат Гринів Т.В. поштовим зв`язком подав суду письмові заперечення, які отримані судом 13.01.2022 року, в яких проти задоволення скарги заперечив, зазначивши, що виконуючи рішення суду виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч.3 ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов?язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів, згідно із ч.4 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 03.12.2018 року у справі №761/12665/14-ц та від 23.10.2019 року у справі №723/304/16-ц, зазначив, що у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми в національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Сторони, які беруть участь у справі, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явилися, що, відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, не є перешкодою для розгляду скарги. При цьому представник боржника ОСОБА_1 адвокат Юхименко Р.І. через систему «Електронний суд» подала заяву, в якій просить розгляд скарги провести за її відсутності та відсутності боржника.

Дослідивши матеріали скарги, а також матеріали справи №462/721/21, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. перебуває виконавче провадження №66353769 з примусового виконання виконавчого листа №462/721/21, виданого 23.07.2021 року Залізничним районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 18.000 (вісімнадцять тисяч) доларів США та 4975,20 грн. судового збору.

В межах виконавчого провадження №66353769 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. вживались заходи з примусового виконання вказаного виконавчого листа, зокрема, 27.08.2021 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.26-27), 28.09.2021 року та 04.10.2021 року постанову про арешт коштів боржника (а.с.28-29, 30-31).

Також встановлено, що згідно постанов про арешт коштів боржника від 28.09.2021 року та 04.10.2021 року накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк», який відкритий на ім?я ОСОБА_1 та використовується для виплати йому заробітної плати (а.с.32-33).

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частинами першою та другою ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов?язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст.1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями ст.3 цього Закону примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України та ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з п.7 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону №1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини 2 статті 48 Закону №1404-VIII заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов?язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч.3 ст.52 Закону №1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов?язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абз.2 ч.2 ст.59 Закону №1404-VIII виконавець зобов?язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.34 Закону №1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення, до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення.

Згідно з п.1 ч.4 ст.59 Закону №1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до п.3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов?язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому ст.48 Закону №1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до чч.3 ст.52 Закону №1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов?язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч.4 ст.59 Закону № 1404-VIII.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч4 ст.59 Закону №1404-VIII).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Із змісту постанов приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 28.09.2021 року та 04.10.2021 року про накладення арешту на кошти боржника вбачається, що приватний виконавець визначив банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику.

АТ «Райффайзен Банк», на яке нормами статті 52 Закону №1404-VIII покладений обов?язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку № НОМЕР_1 виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

За таких обставин, рахунок № НОМЕР_1 не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові №905/361/19 від 19.05.2020 року.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати.

Передбачене абз.2 ч.2 ст.59 Закону № 1404-VIII зобов?язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов?язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв?язку з забороною встановленою законом.

Однак, у поданій скарзі ОСОБА_1 не посилається на обставину того, що він звертався до приватного виконавця щодо зняття арешту, та такі обставини не встановлені судом при розгляді скарги по суті.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому покликання боржника про те, що він залишиться без жодних засобів для існування є необґрунтованим.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що скарга в частині визнання незаконними дій приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. у виконавчому провадженні №66353769 від 02.08.2021 року щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27.08.2021 року, постанов про арешт коштів боржника від 28.09.2021 року та від 04.10.2021 року, та зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. скасувати арешт рахунку, відкритого в АТ «Райффайзен банк» за № НОМЕР_1 , на який перераховується заробітна плата ОСОБА_1 , не підлягає до задоволення.

Що стосується вимоги скарги про зобов?язання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. в його постановах у виконавчому провадженні №66353769 від 02.08.2021 року зазначити окрему суму стягнення згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02.08.2021 року у справі №462/721/21, а окремо суми виконавчого збору, винагороди приватного виконавця, інших витрат виконавчого провадження №66353769 від 02.08.2021 року, то, вирішуючи таку, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов?язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст.524 ЦК України грошовим визнається зобов?язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов?язання закріплені у ст.533 ЦК України, зокрема: грошове зобов?язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов?язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов?язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У ч.3 ст.533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до п.30.1 ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов?язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов?язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюта та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України не вважається належним виконанням.

Перерахування стягувачу суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Подібний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року №761/12665/14-ц.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18.06.2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 18 000 дол. США та 4975,20 грн. судового збору.

Таким чином, державний виконавець зобов?язаний був під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки між стягувачем та боржником існувало валютне грошове зобов?язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в іноземній валюті доларах США.

При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що скарга в частині зобов?язання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. у вказаних у скарзі постановах у виконавчому провадженні №66353769 від 02.08.2021 року зазначити окрему суму стягнення згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02.08.2021 року у справі №462/721/21, а окремо суми виконавчого збору, винагороди приватного виконавця, інших витрат виконавчого провадження №66353769 від 02.08.2021 року, є обгрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.258-260, 353, 354, 447-453 ЦПК України, суд

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов?язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича в постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27.08.2021 року, постанові про арешт коштів боржника від 28.09.2021 року, постанові про арешт коштів боржника від 04.10.2021 року у виконавчому провадженні №66353769 від 02.08.2021 року з виконання виконавчого листа №462/721/21, виданого 23.07.2021 року Залізничним районним судом м. Львова у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, зазначити окрему суму стягнення заборгованості, в тому числі в іноземній валюті, згідно рішення Залізничного районного суду м.Львова від 18.06.2022 року, а окремо суми виконавчого збору, винагороди приватного виконавця, інших витрат виконавчого провадження №66353769 від 02.08.2021 року.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний