Постанова

Іменем України

29 червня 2022 року

м. Київ

справа № 175/772/16-ц

провадження № 61-3581св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Новоолександрівська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Дніпропетровська міська рада,

треті особи: державний нотаріус Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Тамаря Яна Володимирівна, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року в складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Дніпропетровської міської ради та просив визнати за ним право власності на спадкове майно: земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0, 068 га, розташовану на території садового товариства «Світанок» Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшли квартира АДРЕСА_1 та земельна ділянка АДРЕСА_2 , розташована в садовому товаристві «Світанок» Новоолександрівської сільської ради. Він є єдиним спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину після її смерті.

Зазначав, що в установлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на квартиру та на земельну ділянку йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що за життя ОСОБА_3 не зареєструвала в установленому законом порядку право власності на це майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0, 068 га, розташовану на території садового товариства «Світанок» Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, передану для ведення садівництва, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06 листопада 2009 року державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кокосадзе Л. В.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03 жовтня 2003 року державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кокосадзе Л. В.

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року вирішено питання щодо судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 успадкувала від своїх батьків спірні земельну ділянку та 1/2 частину квартири, що підтверджується виданими на її ім`я свідоцтвами про право на спадщину за законом, однак не зареєструвала право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, що позбавляє позивача можливості в позасудовому порядку оформити свої спадкові права на це майно.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

У жовтні 2020 року третя особа ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову є передчасними, оскільки до участі в справі в якості відповідача не залучено ОСОБА_2 .

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У березні 2021 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 21 березня 2018 року в справі № 295/2430/16-ц, від 16 січня 2019 року в справі № 2-390/2006, від 13 лютого 2019 року в справі № 739/533/17, від 22 травня 2019 року в справі № 640/7778/18, від 03 липня 2019 року в справі № 203/642/14-ц, від 16 жовтня 2019 року в справі № 263/1979/19, від 30 січня 2020 року в справі № 760/5406/15-ц, від 25 березня 2020 року в справі № 190/1249/16-ц, від 08 квітня 2020 року в справі № 761/41071/19, від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц, від 14 грудня 2020 року в справі № 521/2816/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд без наведення належного обґрунтування поновив ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції; не врахував, що предметом апеляційного оскарження було рішення суду першої інстанції лише в частині визнання права власності на земельну ділянку; а також не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 не є спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 , а відтак не може бути відповідачем у цій справі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

26 травня 2021 року справа № 175/772/16 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2022року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої увійшли:

1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , що належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 , виданого 03 жовтня 2003 року;

земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0, 068 га, розташована на території садового товариства «Світанок» Новоолександрівської сільської ради, що належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5 , виданого 06 листопада 2009 року.

У встановлений законом строк ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги за законом подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Інші спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_6 (чоловік спадкодавця) та ОСОБА_7 (син спадкодавця) подали заяви про відмову від прийняття спадщини на користь позивача.

Постановою державного нотаріуса Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Тамарі Я. В. від 30 липня 2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 та на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0, 068 га, розташовану на території садового товариства «Світанок» Новоолександрівської сільської ради, що належали померлій ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю реєстрації правовстановлюючого документа.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України встановлена черговість спадкування за законом, а саме: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За приписами статті 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що належними відповідачами в спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Предметом позовних вимог у цій справі є визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , зокрема на земельну ділянку, яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5 , виданого 06 листопада 2009 року. Вказане свідоцтво недійсним не визнане.

Суди встановили, що єдиним спадкоємцем, який в установлений законом строк прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , є позивач. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні, а тому позивач правильно визначив відповідачами територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем знаходження спадкового майна.

ОСОБА_2 не є спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 , а відтак не може бути відповідачем за пред`явленими в цій справі вимогами.

Проте суд апеляційної інстанції на наведене уваги не звернув, внаслідок чого передчасно відмовив у задоволенні позову з підстав незалучення до участі в справі в якості відповідача ОСОБА_2 .

Окрім цього, переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції не врахував, що предметом апеляційного оскарження було рішення суду першої інстанції лише в частині позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, здійснив апеляційний перегляд справи в повному обсязі, тобто вийшов за межі вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 , і підстав для такого виходу не навів.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

З огляду на викладене, оскільки допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення по суті розгляду спору, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови апеляційного суду та передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час якого суду належить урахувати вищенаведене та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Щодо судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, а передає справу на новий розгляд, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов