242/6325/21
Іменем України
30 червня 2022 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Черкова В.Г., при секретарі Уварові М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Селидівської міської ради про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача.
В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається з частки у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . При зверненні до нотаріальної контори у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено через неможливість визначення складу спадкового майна, так як розмір частки померлого у праві спільної сумісної власності у правовстановлюючих документах не визначено.
Просила визначити, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 45,14 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та становлять 1/3 її частки у кожного співвласника, а також визнати за нею право власності на 1/3 частку квартири загальною площею 45,14 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .
Заяви та клопотання сторін.
Позивач підтримала заявлені вимоги, просила розглянути справу в її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 надала заяву в якій визнала позовні вимоги та просила розглянути справу за її відсутності.
Відповідач Селидівська міська рада - просив розглянути справу у відсутності представника, прийняти рішення на розсуд суду.
Процесуальні дії у справі.
07.12.2021 р. направлено запит щодо уточнення зареєстрованого місця проживання відповідача, відповідь на який отримана 23.12.2021 р.
24.12.2021 р. було відкрито провадження по справі та витребувані докази за клопотанням позивачки.
16.02.2022 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на підставі Договору міни від 14.04.1997 р. Розмір часток Договором не визначено, а, отже, їх частки є рівними.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 63162153 від 13.01.2021 р., у реєстрі була зареєстрована спадкова справа за № 67055435 (№ у нотаріуса 4/2021). Спадкодавець ОСОБА_3 .
Постановою від 13.11.2021 р. у вчиненні нотаріальних дій ОСОБА_1 було відмовлено через неможливість встановлення належної частки майна померлого ОСОБА_3 . Тобто, зазначена Постанова фактично є відмовою в оформленні права позивача на спадщину. За таких обставин звернення позивачки до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно є ефективним та законним способом захисту її прав.
Згідно Довідки № 582/01-16 від 30.11.2021 р., ОСОБА_1 зверталася до приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Климово О.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 13.01.2021 р. була заведена спадкова справа за № 4/2021. Крім неї спадкоємців немає.
Зазначене встановлено з доказів в матеріалах справи.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст..16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Суд враховує ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згідно з якою практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права.
Так, право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Конвенція в ст. 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст. 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions).
Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.
Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.
Згідно ст..328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно ч.1 з ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України та передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, членів сім`ї, розпоряджатись ним на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Як випливає з ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Відповідно до п.14 постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995р."Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", квартира, яка є спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
У відповідності до положень п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК).
Відповідно до положень ст..1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст..1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ст..1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємцями, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством; у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження.
Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані докази, прийшов до висновку, що позивач є спадкоємцем першої черги, але позбавлена можливості оформити свої спадкові права в іншому порядку, аніж в судовому. Оскільки обставини, викладені у позовній заяві, знайшли своє підтвердження під час дослідження доказів по справі, а також визнання позову відповідачем ОСОБА_2 , то позовні вимоги позивача обгрутновані та підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ 04052962, розташована за адресою: Донецька область, м.Селидове, вул..К.маркса, 8, про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити.
Визначити, що частки кожного з співвласників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - у праві спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 45,14 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та становлять 1/3 її частки у кожного співвласника.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири загальною площею 45,14 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.Г.Черков