Справа № 132/535/21
Провадження № 2/132/394/22
РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2022р. місто КАЛИНІВКА

Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого - судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання - ГОРДІЄНКО А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калинівка Вінницької області цивільну справу №132/535/21 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2021р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 із позовом до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», в якому просить стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - НОМЕР_1 грн.00коп., пеню за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування - 1713грн.79коп., інфляційні збитки у зв`язку із порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування - 798грн.07коп., три відсотки річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування 410грн.21коп., а всього 19614грн.07коп., а також документально підтверджені витрати на правничу допомогу в розмірі 10000грн.00коп. В обґрунтування цих вимог зазначив, що 22.12.2019р. близько 21год.00хв. ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Infiniti OX80», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », та рухаючись автодорогою сполученням «Житомир - Могилів-Подільський», неподалік повороту до села Радівка Калинівського району Вінницької області, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не виділивши себе в темну пору доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у невстановленому місці перетинали проїзну частину справа на ліво по ходу руху автомобіля. За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000506, досудове розслідування якого закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 ознак даного кримінального правопорушення, про що свідчить постанова про закриття кримінального провадження від 29.05.2020р. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу № АО/4711302, а том у він, як син потерпілої ОСОБА_5 , через свого представника звернувся до страховика з вимогою виплатити йому страхове відшкодування в сумі 16692грн.00коп. 25.02.2020р. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» прийнято рішення про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення у справі за фактом зазначеної ДТП. Вважає рішення страховика необґрунтованим, оскільки цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, відповідно до вимог ст.1187 ЦК України, наступає незалежно від вини, а обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у випадку, коли вона була наслідком дії джерела підвищеної небезпеки.

Аналогічний позов до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», 24.02.2021р. надійшов від ОСОБА_2 , дочки потерпілої ОСОБА_5 , яка просить стягнути на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - НОМЕР_1 грн.00коп., пеню за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування - 1713грн.79коп., інфляційні збитки у зв`язку із порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування - 798грн.07коп., три відсотки річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування 410грн.21коп., а всього 19614грн.07коп., а також документально підтверджені витрати на правничу допомогу в розмірі 10000грн.00коп.

Згідно протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2021р., вказані позовні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передані на розгляд судді Сєліну Є.В., який своїми ухвалами від 26.02.2021р. відкрив за ними провадження за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 24.05.2021р., об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (номер провадження 2/132/319/21, номер справи 132/535/21), із позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (номер провадження 2/132/320/21, номер справи 132/537/21), та присвоєно їм спільний номер 132/535/21 (номер провадження 2/132/319/21).

Заочним рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 03.11.2021р., задоволено позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - НОМЕР_1 грн.00коп., пеню за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування - 1713грн.79коп., інфляційні збитки у зв`язку із порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування - 798грн.07коп., три відсотки річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування 410грн.21коп., а всього 19614грн.07коп. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 документально підтверджені витрати на правничу допомогу в розмірі 10000грн.00коп. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - НОМЕР_1 грн.00коп., пеню за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування - 1713грн.79коп., інфляційні збитки у зв`язку із порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування - 798грн.07коп., три відсотки річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування 410грн.21коп., а всього 19614грн.07коп. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 документально підтверджені витрати на правничу допомогу в розмірі 10000грн.00коп. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави судовий збір у розмірі 1816грн.00коп.

21.12.2021р. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до суду із заявою про перегляд даного заочного рішення, яка мотивована тим, що в даному конкретному випадку, ДТП сталася внаслідок надзвичайних та невідворотних подій, які у своїй сукупності є непереборною силою, а також наявності ознак непрямого умислу (ст.24 КК України) та/або умислу (ст.10 КУпАП) пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які усвідомлювали суспільно-небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), оскільки переходили дорогу у темну пору доби, у невстановленому для цього місці, жодним чином не виділивши свій одяг світлоповертальними елементами для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху, а отже розуміли та усвідомлювали усю небезпечність своїх дій, і не могли не розуміти, що ці дії можуть призвести до ДТП (у тому числі і до тілесних ушкоджень за його наслідками), що виключає відповідальність Страховика та власника джерела підвищеної небезпеки за наслідками ДТП, оскільки у водія ОСОБА_3 була відсутня технічна можливість уникнути ДТП через дії пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які своїми діями створили небезпеку, яка унеможливлювала відвернення негативних наслідків, що є обставиною непереробної сили, а тому цивільно-правова відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки за завдану шкоду в даному випадку не виникла. За таких обставин, відповідно до п.32.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик не відшкодовує шкоду.

У доповненні до заяви про перегляд заочного рішення, яка надійшла на адресу суду 16.02.2022р., ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» зазначає, що наявні фактичні обставини справи, дають підстави вважати про допущення потерпілими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грубої необережності, що обумовила настання ДТП та їх смерті, а тому позовні вимоги підлягають лише частковому задоволенню (зменшення грошового відшкодування) на підставі системного застосування ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та положень ст.1193 ЦК України. З урахуванням цього, об`єктивним та справедливим буде зменшення розміру страхового відшкодування на 50 відсотків. Крім цього, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» вважає, що понесені судові стороною позивача витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними та необґрунтованими, а детальний опис витрат на правничу допомогу не узгоджується із фактично наданою правовою допомогою. На підтвердження цього зазначає, що предмет спору у даній справі є нескладним, оскільки юридичні підстави позову ґрунтуються на прямій нормі статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а обґрунтування позову не потребував альтернативних варіантів виходячи з факту загибелі потерпілого в ДТП, причиною якого було порушення ним вимог ПДР України. Доведення цих фактичних обставин, не обумовило вжиття адвокатом професійних дій, спрямованих на отримання та збирання доказів, оскільки всі документи (докази), на яких ґрунтуються позовні вимоги були отримані позивачами та надавались відповідачу разом із заявою про виплату страхового відшкодування. Має місце штучне завищення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки позовні вимоги двох позивачів за своїм змістом є ідентичними, мають єдине обґрунтування фактичних та юридичних підстав позову. Таким чином, доведення позовних вимог не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Пошук релевантної судової практики та розробка правової позиції в такій категорії справ не має ніякого змісту, а тому такий вид роботи не є необхідним. З урахуванням вищевикладеного, обґрунтованою і пропорційною до розміру задоволених позовних вимог та предмета спору, співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, є сума в розмірі 5000,00грн. для кожного із двох позивачів.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 22.02.2022р., поновлено ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 03.11.2021р., яке скасоване судом, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх представник - адвокат ЛАБИК Р.Р. у судове засідання не з`явилися, надавши клопотання, згідно якого просять справу розглянути за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають.

Відповідач - представник ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не з`явився, згідно прохальної частини заяви про перегляд заочного рішення та доповнення до неї, просить справу розглянути у його відсутності.

За наявності існуючих умов, передбачених в ч.2 ст.247 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22.12.2019р. близько 21год.00хв. ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Infiniti OX80», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », та рухаючись автодорогою сполученням «Житомир - Могилів-Подільський», неподалік повороту до села Радівка Калинівського району Вінницької області, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не виділивши себе в темну пору доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у невстановленому місці перетинали проїзну частину справа на ліво по ходу руху автомобіля. Від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_5 загинула.

Станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність водія ОСОБА_3 за спричинену шкоду майну здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АО/4711302), який діяв на момент настання ДТП станом на 22.12.2019р.

За фактом настання даної дорожньо-транспортної пригоди 22.12.2019р. були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000506, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та розпочате досудове розслідування.

Постановою слідчого відділу Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції Господарця А.П. від 29.05.2020р., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000506 від 22.12.2019р. закрито, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Як вбачається за змісту постанови про закриття кримінального провадження, згідно висновку судово-медичної експертизи № 119 від 03.02.2020р., пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, саден голови, крововиливів в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, забою головного мозку, поширеного субарахноїдального крововиливу у півкулі головного мозку і мозочок, крововиливів в шлуночки мозку; відділення 1 шийного хребця від голови, розриву довгастого мозку; закритої хребетно-спинномозкової травми, перелому хребта в грудному відділі на рівні 3,4-го грудних хребців з розривом спинного мозку; закритої тупої травми грудей, саден та синів грудей, поперечного перелому грудини в проекції руків`я, перелому грудного відділу хребта з ушкодженням спинного мозку, множинних переломів ребер з обох сторін по декількох анатомічних лініям, двобічного гемотораксу; закритої тупої травми живота, саден живота, розриву печінки, розриву селезінки, множинних переломів кісток тазу справа, крововиливів в поперековому відділі, закритого перелому кісток лівого передпліччя; відкритого перелому кісток правої гомілки; перелому лівого підколінника, рани правої нижньої кінцівки. Смерть ОСОБА_5 настала від сполучної травми тіла та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження і стоїть в причинному зв`язку зі смертю. За локалізацією та характером тілесних ушкоджень ОСОБА_5 в момент наїзду перебувала в вертикальному чи близькому до нього положенні та була розвернута лівою половиною тулуба до транспортного засобу. При судово-токсикологічній експертизі крові ОСОБА_5 виявлено етиловий спирт у концентрації 3,0‰, що відповідає сильному алкогольному сп`янінні на момент настання смерті.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 26.12.2019р. Калинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 поза населеним пунктом, на автодорозі сполученням м. Житомир - Вінниця, в межах Калинівського району Вінницької області.

Дітьми загиблої ОСОБА_5 є позивачі: ОСОБА_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане повторно 12.09.2014р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області), та ОСОБА_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , видане 20.11.1990р. Радівською сільською радою Калинівського району Вінницької області).

Відповідно до положень статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно норм частини 2 статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Статтею 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно із статтею 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За статтею 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Крім того, відповідно до положень статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до положень п.22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Разом з тим, вказаний закон передбачає спеціальну норму, яка врегульовує порядок відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю особи.

Відповідно до положень статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата у 2019 році у місячному розмір з 1 січня - 4173 гривень.

Як встановлено з наданих суду доказів та не оспорювалося відповідачем, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 є: дочка - донька ОСОБА_2 ; донька ОСОБА_8 ; син ОСОБА_1 .

Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 50076,00грн. (4173грн. х 12м.з.п.), а частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування дорівнює 16692,00грн. (50076,00грн. / 3 особи).

Так, матеріалами справи було підтверджено, що 22.12.2019р. близько 21год.00хв. на автодорозі сполученням «Житомир - Могилів-Подільський», неподалік повороту до села Радівка Калинівського району Вінницької області, відбулась дорожньо-транспортна пригода, де водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Infiniti OX80», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не виділивши себе в темну пору доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у невстановленому місці перетинали проїзну частину справа на ліво по ходу руху автомобіля. Від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_5 загинула.

З постанови слідчого відділу Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції Господарця А.П. про закриття кримінального провадження від 29.05.2020р. вбачається, що безпосередньою причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення пішоходами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вимог п.п.4.4, 4.14 (а), (г) ПДР України, при цьому дані порушення знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками.

Крім того, згідно висновку судово-токсикологічної експертизи крові ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виявлено етиловий спирт у концентрації 2,8-3,5 ‰ (щодо ОСОБА_4 ) та 3,0 ‰ (щодо ОСОБА_5 ), що відповідає сильному алкогольному сп`янінню на момент настання смерті.

Вказаний випадок підпадає під дію закону та є страховим випадком й оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Infiniti OX80», реєстраційний номер « НОМЕР_2 » - ОСОБА_3 була застрахована, то позивачі правомірно звернулися із позовом до відповідача - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Подаючи заяву про перегляд заочного рішення та доповнення до неї, відповідач фактично визнає частково позовні вимоги та просить зменшити розмір страхового відшкодування на 50 відсотків, оскільки саме груба необережність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сприяла виникненню шкоди, так як останні на момент дорожньо-транспортної пригоди перебували у сильному алкогольному сп`янінню, та саме їх дії є безпосередньою причиною даної пригоди, і знаходяться в прямому причинному зв`язку з її наслідками, а тому до застосування підлягає стаття 1193 ЦК України, яка передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Так, відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Системний аналіз й тлумачення зазначених норм права вказує про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненою смертю потерпілої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, із його володільця, незалежно від його вини.

При цьому, керуючись статтею 1193 ЦК України, розмір відшкодування підлягає зменшенню з 16692,00грн. до 8346,00грн. на користь кожного позивача, внаслідок грубої необережності померлої ОСОБА_2 , із врахуванням ступеню її вини.

Дана позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладених у постановах від 18.10.2019р. у справі № 352/342/17 (провадження № 61-40790св18), від 27.01.2021р. у справі № 607/15258/19 (провадження № 61-4431св20), від 21.07.2021р. у справі № 166/1292/20-ц (провадження № 61-7385св21).

Слід також зауважити, що положення статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють виключно розмір грошового відшкодування, в той час, як загальна норма статті 1193 ЦК України, передбачає ще й випадки, зокрема, за яких можливе зменшення грошового відшкодування, а тому вказані норми закону підлягають до комплексного застосування.

З урахуванням викладеного, вимога позивачів про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого підлягає частковому задоволенню.

Згідно положень статті 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із зменшенням розміру відшкодування шкоди з 16692,00грн. (сума простроченого боргу, яка застосовувалася позивачами у формулі для обрахування розміру пені, інфляційних збитків та трьох відсотків річних) до 8346,00грн., відповідно підлягає зменшенню: пеня за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування з 1713,79грн. до 856,89грн.; інфляційні збитки у зв`язку із порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування з 798,07грн. до 399,03грн.; три відсотки річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування з 410,21грн. до 205,10грн.

Враховуючи викладене, з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - 8346грн.00коп., пеня за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування - 856грн.89коп., інфляційні збитки у зв`язку із порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування - 399грн.03коп., три відсотки річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування 205грн.10коп., а всього 9807грн.03коп. (на кожного окремо).

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Вирішуючи питання щодо стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні у матеріалах докази, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.

Визначаючи їх розмір, суд виходить з того, що порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України, і у разі часткового задоволення позову судові витрати щодо сплати професійної правничої допомоги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Врахувавши вищевикладене, з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню понесені ними та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00грн. на кожного, тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог /10000,00грн. (витрати сплачені за надання професійної правничої допомоги) х 50% (відсоток задоволеної частини позовних вимог) = 5000,00грн./.

Позивачі в силу п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, а тому з огляду на часткове задоволення позову, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в загальному розмірі 908грн.00коп.

Згідно ч.ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Виходячи із викладеного, керуючись ст.ст. 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - 8346грн.00коп., пеню за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування - 856грн.89коп., інфляційні збитки у зв`язку із порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування - 399грн.03коп., три відсотки річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування 205грн.10коп., а всього 9807грн.03коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 документально підтверджені витрати на правничу допомогу в розмірі 5000грн.00коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - 8346грн.00коп., пеню за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування - 856грн.89коп., інфляційні збитки у зв`язку із порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування - 399грн.03коп., три відсотки річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування 205грн.10коп., а всього 9807грн.03коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 документально підтверджені витрати на правничу допомогу в розмірі 5000грн.00коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави судовий збір у розмірі 908грн.00коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя