РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №559/497/22

Провадження №2/568/242/22

29 червня 2022 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

суддя Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.

за участю відповідача ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі

до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Рівненський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 17183, 11 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 16.12.11 р. між сторонами укладено договір про надання позики, на підставі якого відповідач отримав кредит в сумі 50000 грн. строком на 20 років зі сплатою 3% річних.

Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 10.02.22 р. виникла заборгованість у розмірі 17183,11 грн: 10856 грн. основоної заборгованості за кредитом, 4743,03 грн. заборгованості за відсотками та 1584,08 грн. пені.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив позовні вимоги. Просив застосувати строк позовної давності.

Ухвалою від 10.05.22 р. позовну заяву прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалами від 31.05.22 р. та 14.06.22 р. розгляд справи відкладено.

В судове засідання позивач не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

В судовому засіданні відповідач та його представник заперечили позовні вимоги, просили застосувати строк позовної давності.

Зокрема, зазначили, що дійсно на підставі кредитного договору від 16.12.11 р. відповідач отримав від позивача кредитні кошти в сумі 50000 грн., з 2018 р. не виконує зобов`язання в частині повернення коштів, у зв`язку із хворобою відповідача.

Вважають, що умови договору є суперечними, а саме: в п.1.1 Договору термін повернення кредиту - 20.11.31 р., тоді як в п. 3.15 кінцевий термін повернення кредиту - 20.11.21 р.; п. 2.3 Договору не передбачає розрахункову річну суму повернення кредиту, а тому неможливо стверджувати, яку саме суму та до якої дати відповідач зобов`язався виконати кредитні зобов`язання.

Крім того, просили застосувати строк позовної давності до позовних вимог в частині стягнення заборгованості, яка виникла у 2018 р. та в частині стягнення пені.

Судом встановлено, що 16.12.11 р. ОСОБА_3 звернувся до позивача з заявою про надання довгострокової позики в сумі 50000 грн. для закінчення будівництва власного житлового будинку в с. Опарипси, Радивилівського р-ну.

16.12.11 року між Рівненським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №024.

Згідно п. 1.1. Договору Фонд надає позичальнику ОСОБА_4 кредит на строк 20 років на закінчення будівництва житлового будинку з господарськими приміщеннями та спорудами в с. Опарипси, Радивилівського р-ну на суму 50000 грн. під три відсотки річних в гривнях за користування кредитом, а позичальник зобов`язується погасити кредит та сплатити відсотки за користування ним до 20.11.31 року на умовах цього договору.

Позичальник зобов`язався внести першу щорічну плату через один рік після перерахування (отримання) першої частини договірної суми. Погашення позики в наступні 19 років проводити щорічно рівними частинами через 12 місяців після першого повернення, але не пізніше 20 листопада кожного року (п. 3.15 Договору).

П. 4.4 Договору передбачено, що за порушення термінів повернення кредиту, позивальник сплачує фонду пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочки від невнесеної в строк суми платежів.

Вказаний договір є чинний та в судовому порядку не оскаржувався.

Крім того, 10.12.12 р. сторонами підписано Додаткову угоду до кредитного договору № 024 від 16.12.11 р., якою викладено п.1.2 Кредитного договору, а саме: кредит надається позивальнику під забезпечення договору-поруки ВТВ №596856 від 10.12.12 р.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивач перерахував відповідачу кредитні кошти в загальній сумі 50000 грн.

Однак, відповідач порушив умови договору в частині повернення кредитних коштів, а саме: не здійсненив щорічні платежі в сумі 2714 грн. до 20.11.18 р., 20.11.19 р., 20.11.20 р. та 20.11.21 р., внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 10856 грн. тіла кредиту, 4743,03 грн. відсотків та 1584,08 грн. пені.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою № 114 від 01.11.21 р. про погашення вказаної заборгованості протягом 5 днів з дні отримання вимоги. Однак, докази направлення відповідачу вимоги в матеріалах справи відсутні.

Неналежне виконання відповідачем умов договору, стало підставою для звернення в суд з даним позовом.

Аналізуючи обставини справи, суд враховує наступні положення норм чинного законодавства України.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав умови Договору та надав відповідачу кредитні кошти в сумі 50 000 грн.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови кредитного договору в частині виконання платіжних зобов`язань, а саме: позичальник своєчасно не сплатив суму, яку він повинен сплатити у визначених договором строк 20.11.2018 р. в сумі 2714 грн., 20.11.2019 р. в сумі 2714 грн., 20.11.2020 р. в сумі 2714 грн., 20.11.2021р. в сумі 2714 грн.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Ч.4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки, договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами (обов`язків щорічний платіж) та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Тому, перебіг позовної давності стосовно кожного щорічного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Даний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі №444/95/12 від 28.03.2018 року, у справі №536/1841/15-ц від 23.06.2020 року.

Таким чином, початок перебігу позовної давності для погашення щорічних платежів за договором визначається за кожним черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Як вбачається з кредитного договору, погашення позики проводиться щорічно рівними частинами через 12 місяців після першого повернення, але не пізніше 20 листопада кожного року (п. 3.15 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача основну заборгованість за кредитним договором в сумі 10856 грн., яка виникла: 20.11.2018 р. в сумі 2714 грн., 20.11.2019 р. в сумі 2714 грн., 20.11.2020 р. в сумі 2714 грн., 20.11.2021р. в сумі 2714 грн.

Згідно поштового конверта (а.с. 13) позивач звернувся з даним позовом до суду 17.02.22 року, тобто з пропуском встановленого ЦК України трирічного строку позовної давності щодо стягнення заборгованості в сумі 2714 грн., яка виникла 20.11.18 р. А відтак, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості в сумі 2714 грн., яка виникла 20.11.2018 р., слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Разом з тим, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості в сумі 8142 грн., яка виникла з 20.11.19 року.

Щодо позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом, суд враховує наступне.

З розрахунку позивача вбачається, що відповідачу нараховано 4743,03 грн. відсотків за користуванням кредитом за період з 14.12.17 р. по 01.06.22 р. на суму заборгованості 37900 грн.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В укладеному між сторонами кредитному договорі, встановлено сплату відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 3% річних в гривнях (п. 1.1).

Суд враховує, що у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), кредитодавець вправі заявити вимоги про стягнення нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щорічних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 23.06.20 р. у справі № 536/1841/15-ц

Не можуть бути стягнуті відсотки, нараховані на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Отже, оскільки за умовами кредитного договору позичальник мав виконати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів за користування кредитними коштами по 20 листопада кожного року включно, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щорічних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Оскільки, сплив строк позовної давності щодо стягнення заборгованості в розмірі 2714 грн., яку відповідач мав сплатити 20.11.2018 р., то він вважається таким, що сплив, і на всі додаткові вимоги похідні від неї, у зв`язку з тим, що відсотки нараховуються саме на щорічний платіж.

А відтак, враховуючи строк позовної давності та межі позовних вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами в сумі 2679 грн. за період з 21.11.2019 р. по 01.06.22 р., нарахованих на суму заборгованості 35276 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 1584,08 грн. пені нарахованої за період з 30.11.2018 р. по 03.07.20 р., суд враховує наступне.

П. 4.4 Договору передбачено, що за порушення термінів повернення кредиту позивальник сплачує фонду пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочки від невнесеної в строк суми платежів.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року по справі №192/1361/15-ц, провадження № 61- 23394св18, зазначив, що аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Із розрахунку позивача вбачається, що період нарахування пені становить з 30.11.18 р. по 03.07.20 р., тоді як з даним позовом позивач звернувся 17.02.22 р., тобто після спливу річного строку позовною давності, що є самостійною підставою для відмови у позові в частині стягнення пені.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Позов Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі 8142 грн. основної заборгованості по кредиту, 2679 грн. відсотків за користування кредитом та 1563 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Рівненський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі (33027, м.Рівне, вул.Данила Галицького, 19, офіс №203, )

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

Повний текст судового рішення виготовлений 30.06.22 р.

Суддя А.О. Сільман