ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/90/21Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/817/456/22 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 лютого 2022 року (постановлене суддею Федорончуком В.Б., повний текст складено 25 лютого 2022 року) у цивільній справі №595/90/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що Тернопільським апеляційним судом скасовано рішення Бучацького районного суду від 09.09.2020 та постановлено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2014 року по серпень 2019 року у розмірі 15005 гривень. З постанови суду вбачається, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів по виконавчому листу №595/776/14-ц від 16.04.2014 за період з квітня 2014 року по жовтень 2018 року складає 16282,80 гривень, а тому відповідно до ч.1 ст.196 СК України позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 16282,80 гривень. Оскільки з відповідача вищенаведеною постановою стягнуто лише 15005 гривень, то з відповідача підлягає до стягнення ще 1277,80 гривень (16282,80-15005=1277,80) пені. Крім того, в постанові апеляційного суду зазначено, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів за виконавчим листом №595/1164/18 від 30.10.2018, відповідно до наданого розрахунку заборгованості від 20.09.2019, починаючи з жовтня 2018 року, станом на липень 2019 року становила 30000 гривень, а тому вона має право на стягнення неустойки (пені) відповідно до ч.1 ст.196 СК України в розмірі 30000 гривень.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 лютого 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за виконавчим документом №595/1164/18 від 30 жовтня 2018 року, в розмірі 30000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 908 гривень судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, оскільки воно постановлене з порушенням норм процесуального права, а висновки викладені у ньому не відповідають фактичним обставинам справи.

Звертає увагу на безпідставність посилання суду першої інстанції на розрахунок пені по виконавчому листу №595/1164/18 від 30 жовтня 2018 року, який нібито було проведено у постанові Тернопільського апеляційного суду від 30 червня 2021 року, оскільки такий розрахунок жодним чином не проводився, так як справа по стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не була розглянута судом першої інстанції по суті, а предметом оскарження була ухвала Бучацького районного суду від 13 травня 2021 року, якою за клопотанням відповідача було закрито провадження, так як позивачка вже зверталась з аналогічним позовом та було прийнято рішення (постанова Тернопільського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року) з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, а саме ж рішення було виконане відповідачем, про що свідчить постанова державного виконавця Копитко Ю.Ю. про закінчення виконавчого провадження.

Вказує на те, що позивачка не довела свої позовні вимоги належними та допустимими доказам, оскільки не надала будь-яких розрахунків неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей по виконавчому листі №595/1164/18 від 30 жовтня 2018 року.

Посилається на те, що судом першої інстанції, в порушення вимог п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, безпідставно повторно стягнуто із відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом №595/1164/18 від 30 жовтня 2018 року в сумі 30 000 грн. за період з квітня 2014 року по серпень 2019 року, що є неприпустимим, оскільки стягнення неустойки (пені) за аналогічний період за виконавчим листом №595/1164/18 від 30 жовтня 2018 року вже було предметом розгляду Тернопільського апеляційного суду (справа №595/2067/19 постанова суду від 10 грудня 2020 року).

Вказує на те, що судом не було надано жодної оцінки доказам сторони відповідача на підтвердження сплати аліментів відповідачем за період з травня 2014 року по листопад 2018 року. Стверджує, що долучені до матеріалів справи копії доручень, заяв, квитанцій на 34-х аркушах про відправлення ОСОБА_1 та отримання ОСОБА_2 регулярно по переказу Вестерн Юніон, Золота Корона і Контакт (перебував на роботі в російській федерації та в даних переказових системах не відображається графа аліменти, та іншого способу передачі коштів не було, так як позивачка відмовлялась надати рахунки для сплати аліментів) свідчать про добровільну сплату позивачці, в даний період, аліментів на утримання дітей.

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Вважає, що враховуючи те, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів за виконавчим листом №595/1164/18 від 30 жовтня 2018 року станом на липень місяця 2019 року становила 30 000 грн, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у відповідності до ч.1 ст. 196 СК України у розмірі 30 000 грн.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з мотивів викладених у ній та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалите нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти апеляційної скарги з мотивів викладених у відзиві та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. Додатково зазначив, що Тернопільським апеляційним судом було стягнуто пеню за судовим наказом, а предметом даного позову, є пеня за період з жовтня 2018 року по липень 2019 року, яка нарахована за рішенням Бучацького районного суду від 07 вересня 2018 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та переглянувши справу за наявними в ній доказами колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу положень статті 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, однак таким вимогам воно не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 07.09.2018 року.

В даному шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком яких є відповідач.

Згідно судового наказу, виданого Бучацьким районним судом Тернопільської області № 595/776/2014 від 16 квітня 2014 року, з відповідача ОСОБА_1 стягнуто в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 15 квітня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 07 вересня 2018 року змінено розмір аліментів, визначений судовим наказом виданим Бучацьким районним судом Тернопільської області № 595/776/2014 від 16 квітня 2014 року.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Городоцького районного відділу державної виконавчої служби про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року у справі № 595/2067/19 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2020 року скасовано та постановлено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2014 року по серпень 2019 року у розмірі 15005 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивачки неустойки за прострочення сплати аліментів суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позову.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції Постановою Тернопільського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року у справі № 595/2067/19 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2020 року скасовано та постановлено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2014 року по серпень 2019 року у розмірі 15 005 грн.

В контексті вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а тому, оскільки позивач у позовній заяві та у суді апеляційної інстанції заявляла вимогу сплати ОСОБА_1 пені в сумі 15005 грн за прострочення по сплаті аліментів за період прострочених виплат з квітня 2014 року по серпень 2019 року на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тому саме така сума підлягала до стягнення в межах заявлених позовних вимог.

Крім цього, як вбачається з позовних вимог позивачки у справі №595/2067/19, остання просила суд стягнути з відповідача пеню за прострочення алемінтів саме за період з квітня 2014 року по серпень 2019 року, що включає період заборгованості по аліментах за виконавчим листом №595/1164/18 від 30.10.2018.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відтак колегія суддів приходить до переконання про необхідність закриття провадження у даній справі на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки постановою Тернопільського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року прийняте рішення з приводу спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 предметом якого було стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом №595/1164/18 від 30 жовнтя 2018 року в період з жовтня 2018 року по серпень 2019 року, що свідчить про те, що спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вирішено судом шляхом ухвалення відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Згідно ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Таким чином, в силу вимог ч.1 ст. 377, п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України колегія суддів приходить до переконання про необхідність скасування рішення суду першої інстанції з закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 255, 367, 374, 377, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 лютого 2022 року скасувати і провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про стягнення пені за прострочення сплати аліментів закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 липня 2022 року.

Головуюча: Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Хома М.В.