П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року м. Київ

Справа № 761/29789/21

Провадження: № 22-ц/824/5919/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Нежури В.А., Вербової І.М.

секретар Івасенко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Лушкіна Петра Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 , законним представником якого є ОСОБА_2 ,

на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року, постановлену під головуванням судді Осаулова А.А.,

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про забезпечення позову до пред`явлення позову,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» звернулось до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в особі ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київскього міського нотаріального округу Копійка В.В., Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення, записів про державну реєстрацію права власності. Заява обґрунтована тим, що 05.08.2020 року між ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та ПАТ КБ «Надра» укладено договір про відступлення прав вимог, за яким ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги за кредитним договором № ПК/85/08-02 від 12.03.2008 року, що укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Надра». Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2015 року у справі №761/12826/14-ц позов ПАТ КБ «Надра» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором. Вказане рішення суду до теперішнього часу не виконано. Як стало відомо заявнику, ОСОБА_3 , знаючи про наявність непогашеної заборгованості за кредитним договором, з метою ухилення від виконання кредитного зобов`язання без наміру створення правових наслідків, 29.01.2013 року подарував квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 . За наведених обставин, заявник вважав, що є ризик істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, а тому просив в якості забезпечення майбутнього позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_1 , заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органом державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним у м. Києві та Севастополі державним адміністраціям акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно), а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірної квартири.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року заяву ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про забезпечення позову до пред`явлення позову задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_1 .

Не погодившись із таким судовим рішенням,адвокат Лушкін П.Ю. в інтересах ОСОБА_1 , законним представником якого є ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відповідач з 29.01.2013 року спірне майно не відчужував, жодних оголошень не подавав, та, взагалі, наміру відчужити квартири немає. Рішення щодо дарування квартири подружжя ОСОБА_1 прийняли у зв`язку з не проживанням однією сім`єю. ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживає. При цьому, про існування позову ПАТ КБ «Надра» про стягнення заборгованості ОСОБА_3 відомо не було. На сьогоднішній день ОСОБА_3 не являється боржником. Звертав увагу на те, що накладення арешту на квартиру, яка належить неповнолітньому ОСОБА_1 на праві приватної власності, суперечить правам та інтересам дитини, про що вказував Верховний суд у постанові від 20.03.2019 року у справі № 1612/2343/12. Разом з тим, заявником не наведено беззаперечених підстав та доказів для забезпечення позову. Також вказував, що ПАТ КБ «Надра» як первісним стягувачем було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, набувачем права вимоги такий строк поновлено не було.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 17 січня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви в частині накладення арешту на квартиру, суд першої інстанції виходив із існування реального спору між сторонами, за вирішенням якого позивач має намір звернутись з позовом до суду. Вважав, що захід забезпечення у виді накладення арешту на квартиру є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки вказане майно є безпосереднім предметом спору у справі.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до положень статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Як убачається із матеріалів справи, предметом позову, є майнові інтереси позивача щодо квартири, яка була відчужена відповідачем за оспорюваним правочином.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник вказував, що ризик істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду пов`язується з тим, що відповідач, з метою уникнення виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, вже відчужив спірне майно на користь малолітньої особи, і на теперішній час, єдиним способом захисту законних прав та інтересів заявника є вжиття заходів забезпечення позову.

Із поданої ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» заяви убачається, що заявник має намір визнати недійсним оспорюваний договір дарування нерухомого майна не як власник цього майна, і не з метою повернення його у свою власність, а з метою повернення майна у власність відповідача ОСОБА_3 і можливого послідуючого виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором за рахунок цього майна.

Ураховуючи, що указане нерухоме майно може бути відчужене третім особам, у суду є реальні підстави вважати, що ефективний захист прав позивача буде утруднений чи неможливий. Зокрема, відчуження відповідачем спірного майна, правомірність набуття права на яке оспорює позивач, за умови задоволення його вимог, потягне необхідність подання інших позовів, бо майно буде належати іншій особі, право якої позивачу доведеться також оспорювати, що не сприятиме ефективному захисту його прав.

Обраний заявником захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру у найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору та є співмірним із заявленими ним вимогами.

Окрім того, забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Арешт на майно не перешкоджатиме можливості ОСОБА_1 користуватися своїм майном до ухвалення рішення у справі по суті, проте захистить права та інтереси позивача у разі задоволення його позову, оскільки існує реальний ризик, що позивач не зможе захистити свої права в межах одного судового провадження за його позовом, без нових звернень до суду, що може істотно ускладнити поновлення законних прав та/або інтересів ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП».

Подібні правові висновки робив Верховний Суд у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 907/73/19.

В контексті наведеного колегія суддів відхиляє посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду висловлену у постанові від 20.03.2019 року у справі № 1612/2343/12 щодо порушення права дитини на житло, оскільки предметом спору у вказаній справі було визнання правочину щодо відчуження квартири недійсним через відсутність попереднього дозволу від органу опіки та піклування на такий продаж. При цьому, по суті позовних вимог Верховний Суд сформував узагальнений висновок про те, що права та інтереси малолітньої дитини вчиненням оспорюваного правочину не порушені, оскільки квартира відчужена її бабою, а не матір`ю, відповідно, дитина мала право лише на проживання у спірній квартирі до укладення оспорюваного договору купівлі-продажу.

Також, не приймаються до уваги колегії суддів посилання скаржника на те, що ОСОБА_3 не являється боржником, та те, що ПАТ КБ «Надра» як первісним стягувачем було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, а не на стадії вирішення питання щодо забезпечення позову.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову та підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а тому апеляційна скарга адвоката Лушкіна П.Ю. в інтересах підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Лушкіна Петра Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 , законним представником якого є ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.М. Вербова

В.А. Нежура