Справа № 301/1098/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого: Джуги С.Д.

суддів: Бисаги Т.Ю., Мацунича М.В.,

з участю секретаря: Кекерчень М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 12 серпня 2020 року у складі судді Марковича І.І. у справі за позовом ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 до виконавчого комітету Брідської сільської ради, ОСОБА_4 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Іршавського районного нотаріального округу Гецко Алла Іванівна про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Брідської сільської ради №19 від 27.02.2009, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.03.2009 та визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.03.2009,

встановив:

У травні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , який на день смерті являвся власником дворогосподарства за адресою АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на все його майно, в тому числі і на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

За свого життя ОСОБА_5 не залишив заповіту, а тому в силу ст. 529 ЦК УРСР 1963 р. право на спадщину за законом виникло в спадкоємців першої черги - в рівних частках дітей та дружини померлого. До першої черги спадкоємців за законом, які отримали право на спадкування майна ОСОБА_5 , входять позивач як син, сестра позивача ОСОБА_3 1967 р.н. та його мама ОСОБА_6 1931 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3 всі спадкоємці були зареєстровані та проживали разом з спадкодавцем у дворогосподарстві за адресою АДРЕСА_1 що підтверджує довідка № 405 видана виконкомом Брідської сільської ради від 12.05.2020 р.

Після смерті батька ОСОБА_5 до 11.02.1988 р. позивач проживав у вказаному домогосподарстві, здійснював ремонт і реконструкцію спадкового будинку, будівництво надвірних споруд, сплату податків та обробку земельної ділянки, а тому в силу норми ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, фактично вступив у володіння та управління спадковим майном та відповідно прийняв спадщину після смерті батька.

У зв`язку з відсутністю роботи в Україні позивач ОСОБА_7 тривалий час працював за кордоном. Через відсутність роботи у зв`язку з зупинкою підприємств через карантин, повернувшись в Україну, вирішив оформити належну йому частину спадщини після померлого батька ОСОБА_5 .

Однак стало відомо, що, його мама ОСОБА_6 1931 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі рішення виконавчого комітету Брідської сільської ради № 19 від 27 лютого 2009 року оформила на себе вищезазначений житловий будинок та 13.03.2009 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Брідською сільською радою 02.03.2009 року продала його ОСОБА_4 .

Оскільки житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 побудований покійним батьком в 1955 році після його смерті, перехід прав власності на будинок мав відбутись шляхом видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, а не шляхом видачі свідоцтва про право власності на домоволодіння через 26 (двадцять шість років) після його смерті.

Враховуючи те, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, вважає, що виконавчий комітет Брідської сільської ради, прийнявши рішення № 19 від 27.02.2009 року «Про видачу свідоцтва про право власності», незаконно позбавив позивача права на спадкування 1/3 частини спадщини до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та неправомірно оформив право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_6 без наявності на це правових підстав.

Рішення виконавчого комітету Брідської сільської ради № 19 від 27 лютого 2009 року та видане на його основі свідоцтво про право власності на нерухоме майно є незаконними, оскільки не відповідають законові та порушують права спадкоємця ОСОБА_7 , а тому мають бути визнані судом незаконними та скасовані.

Укладаючи договір купівлі продажу житлового будинку, ОСОБА_6 безпідставно, без його відома та згоди відчужила належну йому та його сестрі ОСОБА_3 частину спадкового майна, а тому такий договір не відповідає вимогам ст.ст.203,228 ЦК України, порушує його права як спадкоємця і фактично спрямований на незаконне заволодіння належною йому часткою житлового будинку.

З врахуванням наведеного, позивач просив: визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Брідської сільської ради № 19 від 27.02.2009 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане Брідською сільською радою 02.03.2009, зареєстроване КП «Іршавське бюро технічної інвентаризації 11.03.2009 в книзі 2 за № 172, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно 25688646; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 13.03.2009, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Гецко А.І. серія бланка ВМС № 376382 та зареєстрованого в реєстрі за № 760.

Рішенням Іршавського районного суду від 12 серпня 2020 року позов задоволено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 05 квітня 2021 року вирішено питання по судовим витратам.

ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дане рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові позивачу відмовити. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд вирішив питання про її права та обов`язки. Вона з 30.08.2008 року перебувала з відповідачем ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох неповнолітніх дітей. Рішенням суду від 11.12.2019 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу вона з ОСОБА_4 від його бабки за договором купівлі продажу від 13.09.2009 року купили житловий будинок в АДРЕСА_1 і з цього часу вони стали проживати у даному будинку та були зареєстрованими. В період з 2012 по 2014 року вона разом з відповідачем ОСОБА_4 за спільні кошти повністю здійснили реконструкцію даного будинку та надвірних споруд, внаслідок чого істотно змінилася загальна площа будинку з 62,9 кв.м (на день купівлі продажу) на 194,9 кв.м. та істотно збільшилася його вартість. Реконструйований будинок зданий в експлуатацію, що підтверджено Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 27.12.2019 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 поміняв замки на вхідних дверях будинку та перешкоджає їй з дітьми користуватися будинком, в зв`язку з чим вона звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання даного дворосподарства спільною сумісною власністю і визначення часток в Ѕ частині. Після цього, рідний дядько ОСОБА_4 ОСОБА_7 звернувся до суду із вказаним позовом, зазначаючи про порушення його прав як спадкоємця за померлим у 1983 році батьком, проте з цього часу ні він, ні його сестра не здійснювали свої спадкові права, проживали окремо, а тому позивач пропустив строки позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені.

З приводу їх неявки в судове засідання необхідно зазначити наступне.

Згідно з ч.3 п.п.10,11 ст.ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: розумність строків розгляду справи; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.1, ч.2 п.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі відкрито у червні 2021 року, розгляд справи неодноразово відкладався через неявку вищевказаних учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку, що процесуальна поведінка позивача, відповідачів та третьої особи на стороні позивача спрямована на затягування і перешкоджання розгляду справи, суперечить завданню цивільного судочинства і є зловживанням процесуальними правами.

За вказаних обставин, суд вважає, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, розглянути справу у відсутності вказаних учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У п.3 ч.1ст.362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 .(а.с.10)

З довідки виконкому Брідської сільської ради № 408 від 12.05.2020 р. вбачається, що згідно записів по господарських книг ОСОБА_5 до дня смерті являвся власником дврогосподарства за адресою АДРЕСА_1 ., житловий будинок побудований у 1955 році. (а.с.9)

Згідно довідки виконкому Брідської сільської ради № 405 від 12.05.2020 р. у даному дворогосподарстві на день смерті ОСОБА_5 проживали : його дружина ОСОБА_6 1931 року народження, син - ОСОБА_7 1965року народження, дочка ОСОБА_3 1967 року народження. (а.с.9)

Рішенням виконавчого комітету Брідської сільської ради № 19 від 27 лютого 2009 року ОСОБА_6 вирішено видати свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 .(а.с.12)

На підставі даного рішення 02.03.2009 року ОСОБА_6 видане свідоцтво про право власності на даний будинок, яке зареєстроване КП«Іршавське бюро технічної інвентаризації 11.03.2009 в книзі 2 за № 172, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно 25688646. Тип об`єкта : житловий будинок з надвірними спорудами. Опис об`єкта: А - житловий будинок, загальна площа 62,9 м.кв., житлова площа 40, 3 кв.м.; Б - корівник; В- вбиральня.(а.с.13)

13.03.2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Гецко А.І., зареєстрований в реєстрі за № 760, згідно якого ОСОБА_6 продала, а відповідач ОСОБА_4 купив житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 . Іршавського району загальною площею 62,9 м.кв., житловою 40, 3 кв.м., загальною вартістю 68965 грн, та 25.03.2009 року за ОСОБА_4 здійснено державну реєстрацію права власності на дане майно. (а.с.14-15).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 померла.(а.с.11)

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач прийняв спадщину за померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 батьком, а оформлення права власності на спадкове майно за його матір`ю і його подальше відчуження порушує його право власності на дане майно.

Однак, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий є передчасним з огляду на таке.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому, саме позивач визначає до кого пред`явити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє.

Саме між сторонами в цивільному процесі виникає спір, саме вони є суб`єктами спірного матеріального правовідношення, і рішенням суду можуть вирішуватися питання про права та обов`язки виключно сторін у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

При цьому, суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року справі №461/6793/15-ц (провадження № 61-15551св18).

Пред`являючи даний позов ОСОБА_7 у якості відповідачів зазначив виконавчий комітет Брідської сільської ради та ОСОБА_4 . Інших осіб, в порядку ст. 51 ЦПК України, до справи у якості співвідповідачів не залучалося.

Подаючи апеляційну скаргу як особа, яка не брала участі у розгляді справи ОСОБА_1 , вказує на те, що винесення судом першої інстанції рішення, яким визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Брідської сільської ради №19 від 27.02.2009р., свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02.03.2009р., визнано недійсним договір купівлі-продажу від 13.03.2009р. житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 . Іршавського району порушує її законні права та інтереси.

З такими доводами апеляційної скарги погоджується колегія суддів, оскільки вони повністю підтверджуються матеріалам справи та ґрунтуються на законі.

Матеріалами справи доведено, що 30.08.2008 року апелянт ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_4 (а.с.59)

13.03.2009 року між ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір купівлі продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Гецко А.І., зареєстрований в реєстрі за № 760, згідно якого ОСОБА_6 продала, а відповідач ОСОБА_4 купив житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 . Іршавського району загальною площею 62,9 м.кв., житловою 40, 3 кв.м., загальною вартістю 68965 грн, та 25.03.2009 року за ОСОБА_4 здійснено державну реєстрацію права власності на дане майно. (а.с.14-15).

З 06.11.2008 року апелянт ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала разом з відповідачем ОСОБА_4 та трьома неповнолітніми дітьми у вказаному будинку. (а.с.54)

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 11.12.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано. (а.с.59)

27.12.2019 року ОСОБА_4 видано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації реконструйованого житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою : АДРЕСА_1 . З даної декларації вбачається, що в період з червня 2012 року по листопад 2014 року здійснено реконструкцію даного нерухомого майна, загальна площа будинку становить 194, 9 кв.м., житлова 75,2 кв.м., площа господарських споруд (хлів) становить 37, 0 кв.м.(а.с.66-67).

Згідно звіту про оцінку майна - житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість даного об`єкту становить 939 394 грн. (а.с.62-65).

28.02.2020 року апелянт ОСОБА_1 звернулася до Іршавського районного суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно, а саме житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою : АДРЕСА_1 по Ѕ частці (справа №301/476/20), провадження у якій на даний час зупинено (а.с.128).

Таким чином, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами придбаний відповідачем ОСОБА_4 в період шлюбу з апелянтом ОСОБА_1 , апелянт ОСОБА_1 з 2008року була зареєстрована та проживала разом з відповідачем ОСОБА_4 та трьома неповнолітніми дітьми у вказаному будинку, даний будинок в період шлюбу був реконструйований, внаслідок чого істотно збільшилась площа будинку та його вартість, апелянт має обґрунтовані майнові інтереси щодо вказаного житлового будинку, і беззаперечно заявлені позивачем вимоги у даній справі порушують права, інтереси апелянта.

Більше того, слід зауважити, що з даним позовом позивач ОСОБА_2 звернувся до Іршавського районного суду 29.05.2020 року, в той час, коли у провадженні цього ж суду уже знаходилась справа апелянта ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на дане нерухоме майно, проте не ставилось питання про її залучення до участі у справі, що свідчить про недобросовісність дій позивача ОСОБА_2 .

Вирішення судом першої інстанції даного цивільно-правового спору без залучення ОСОБА_1 до участі в розгляді справи у якості співвідповідача свідчить про те, що спір вирішено в порушення прав, інтересів останньої, що є неприпустимим.

Відповідно до п. 4 ч. 3. ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Таким чином даний позов пред`явлено до не усіх належних відповідачів, що є безумовною підставою для відмови у його задоволенні.

Суд не вправі встановлювати факти, робити висновки по суті спору за неналежного суб`єктного складу учасників та вирішувати питання про права і обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, а тому дійшов передчасного висновку про задоволення заявленого позову.

Оскільки справу судом першої інстанції розглянуто у неналежному суб`єктному складу, в апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідача в порядку ст. 51 ЦПК України, а відтак виходячи з повноважень апеляційного суду, рішення суду першої інстанції згідно п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з вищенаведених підстав, що не перешкоджає позивачу звернутися з новим позовом, правильно визначивши суб`єктний склад сторін.

При скасуванні рішення у справі ухвалене додаткове рішення суду втрачає силу.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь апелянтки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2522,40 грн. понесений за подання апеляційної скарги.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 48, 51, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 12 серпня 2020 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 до виконавчого комітету Брідської сільської ради, ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Іршавського районного нотаріального округу Гецко Алла Іванівна про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Брідської сільської ради №19 від 27.02.2009, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.03. 2009 та визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.03.2009, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 2522,40 грн.

Додаткове рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 05 квітня 2021 року визнати таким, що втратило силу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: