Справа № 341/1993/21
Провадження № 22-ц/4808/646/22
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т. В.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.,

секретаря Возняк В.Д.,

представника апелянта - адвоката Шевчук Філімон Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2022 року, ухвалене у складі судді Гаполяка Т.В. у м. Галич, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну дочку,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дочки, яка є особою з інвалідністю першої групи з дитинства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 гривень щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що на розгляді Галицького районного суду Івано-Франківської області перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. За час перебування із відповідачем у шлюбі, у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дочка проживає з нею та потребує постійного догляду, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості працювати. У той же час відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не надає їй матеріальної допомоги на утримання їх спільної дочки, хоча має таку можливість, оскільки працює водієм. Посилаючись на вказані обставини, просила позов задоволити.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 4 000 гривень щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 22 жовтня 2021 року і протягом строку інвалідності.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Представник ОСОБА_2 адвокат Шевчук-Філімон Н.М. на рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, вказує на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував матеріальне становище обох батьків, відсутність у апелянта постійних заробітків (доходів), а також перебування на утриманні ОСОБА_2 неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, суд не перевірив та не з`ясував інформацію щодо розміру соціальної допомоги, яку щомісячно від держави отримує дочка та позивачка, яка є її піклувальником, та розмір їх витрат, пов`язаних із хворобою дочки.

Вважає, що стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дочки у розмірі 4000 грн щомісячно призведе до невиправданого перекладання одноособово на відповідача спільних обов`язків батьків щодо утримання дитини та порушить принцип пропорційності.

Крім того, вказує на те, що ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на дочку протягом строку дії інвалідності є неправомірним, оскільки позбавляє апелянта можливості довідатися про обставини припинення чи продовження свого обов`язку щодо сплати аліментів, так як інформація про стан здоров`я є медичною таємницею.

Із урахуванням викладеного, просить рішення суду в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню та часу їх стягнення змінити та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 2 000 гривень щомісяця, починаючи стягнення з часу вступу рішення суду у законну силу і по 12 вересня 2026 року (тобто до виповнення дочкою 23-х років).

Позивачка своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання апелянт не з`явився, його представник адвокат Шевчук-Філімон Н.М. у судовому засіданні вимоги скарги підтримала, просила їх задоволити.

ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 4).

Згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 390080, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено першу групу інвалідності (інвалід з дитинства) довічно. Висновок про умови та характер праці потребує постійного стороннього догляду і нагляду (а.с. 10).

Згідно із посвідченням серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якої є ОСОБА_1 , призначена державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам (а.с. 9).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, виходив із того, що ОСОБА_4 є особою з інвалідністю першої групи з дитинства, потребує матеріальної допомоги, проживає з матір`ю, яка здійснює за нею постійний догляд, а відповідач є працездатною особою, здатен займатися суспільно корисною працею з метою отримання доходів, відтак спроможний сплачувати аліменти на утримання дочки. При цьому, суд зазначив, що доказів протилежного судом не здобуто.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, враховуючи наступне.

Згідно статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Тобто вказана стаття передбачає, що батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати своїх дітей після досягнення ними повноліття за наявності сукупності таких обставин: дочка або син є непрацездатними; непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надати таку допомогу.

За приписами статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Враховуючи наведені положення закону, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів на утримання непрацездатної повнолітньої дочки у розмірі 4000 грн. Вказаний розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, яка є особою з інвалідністю 1 групи, відповідає її якнайкращим інтересам, а отже, враховує основні принципи на яких базується сімейне законодавство. Апелянт не надав будь-яких доказів неможливості виконання обов`язку щодо утримання дочки у стягнутому судом розмірі.

Доводи апеляційної про те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано принцип рівності прав та обов`язків батьків, у тому числі, щодо матеріального утримання дітей колегія суддів відхиляє з огляду на те, що ОСОБА_4 потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з обмеженнями самообслуговування, обмеженнями здатності до орієнтації, спілкування, контролю своєї поведінки, та такий догляд здійснює за нею саме позивачка, яка відповідно позбавлена можливості працевлаштуватися.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів факту перебування на утриманні апелянта малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказана обставина згідно із вимогами статті 182 СК України є такою, що підлягає судом врахуванню при визначенні розміру стягуваних аліментів. Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що така обставина не була предметом дослідження суду першої інстанції, оскільки доказ на її підтвердження не було подано стороною відповідача.

Згідно частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Звертаючись до суду із заявою про скасування заочного рішення, ОСОБА_2 на доведення своїх заперечень щодо позовних вимог не представив жодного доказу щодо суті спору. В подальшому, скасовуючи заочне судове рішення та призначаючи справу до розгляду, суд першої інстанції роз`яснив йому право подати відзив на позов. Проте, ОСОБА_2 й надалі не реалізував свої процесуальні права щодо подання доказів на підтвердження обґрунтованості своїх заперечень, хоча був повідомлений про такі процесуальні рішення суду. Більше того, у поданих до суду процесуальних документах, ОСОБА_2 жодного разу не згадував про наявність на його утриманні сина.

Долучаючи до апеляційної скарги копію свідоцтва про народження сина, як доказ в обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт згідно з вимогами статі 367 ЦПК України не навів причин, які б можна було визнати винятковими щодо неможливості подання такого доказу до суду першої інстанції.

Відповідно, колегія суддів не приймає новий доказ долучений до скарги, а саме копію свідоцтва про народження ОСОБА_6 , оскільки такий не був предметом дослідження у суді першої інстанції. При цьому, дані докази зберігалися у нього, а відтак будь-які об`єктивні причини їх неподання суду першої інстанції відсутні.

Колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції щодо строку призначення аліментів.

Так, стаття 198 СК України передбачає обов`язок батьків утримувати своїх непрацездатних повнолітніх дітей. Непрацездатними вважаються, у тому числі, особи, яким встановлено інвалідність, а відтак призначення таких аліментів слід прив`язувати саме до часу встановлення інвалідності, що правильно зробив суд першої інстанції. З огляду на це, доводи апеляційної скарги в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону.

При цьому, апеляційний суд роз`яснює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (стаття 192 СК України).

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Зважаючи на результат перегляду рішення суду, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 червня 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта