Справа № 526/1896/21
Провадження № 2/526/41/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

03 лютого 2022 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - Киричка С.А.,

з участю секретаря Широколави О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Гадяч цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Територіальний сервісний центр №5345 РСЦ МВС в Полтавській області ГСЦ МВС про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна,

встановив:

04.08.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Територіальний сервісний центр №5345 РСЦ МВС в Полтавській області ГСЦ МВС про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, вказуючи, що з 22.11.1995 року по 09.07.2018 рік вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від щлюбу мають двох доньок ОСОБА_3 , 2002 року народження та ОСОБА_4 , 2009 року народження. За час спільного проживання вони придбали певне майно за спільні кошти. Оскільки, відповідачем без відому позивача було продано автомобіль, придбаний за спільні кошти та він перешкоджає доступу до будинку та майна, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відзив на позовну заяву відповідач не надав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на веб-сайті.

Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, який повідомлявся належним чином про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив та не подав відзив, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 22.11.1995 року уклали шлюб, який рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 09.07.2018 року розірвано.

Від шлюбу подружжя має двох доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Матеріалами справи встановлено, що сторони придбали автомобіль марки Renault Kango, 2005 року випуску, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , земельну ділянку розміром 0,0626 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , холодильник « ІНФОРМАЦІЯ_3 », газову плиту «Індезит», шафу для одягу тридверну, шафу для одягу двохдверну, кухонний гарнітур.

Відповідно до вимог ч. 3ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі наданих доказів суд встановив, що спірне майно було придбано сторонами під час їх перебування в шлюбі.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 110,112,113 Сімейного кодексуУкраїни, ст. ст.10,12,95,263-265, 280 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Територіальний сервісний центр №5345 РСЦ МВС в Полтавській області ГСЦ МВС про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна задовольнити .

В порядку поділу майна подружжя визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя наступне майно із визначенням ОСОБА_1 частки в розмірі Ѕ частини:

автомобіль марки Renault Kango, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , який був придбаний 07.10.2012 року за спільні кошти подружжя, був зареєстрований за ОСОБА_2 та ним проданий 10.09.2019 року без її відому та письмової чи усної згоди;

житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , придбаний 20.10.2000 року;

земельна ділянка розміром 0,0626 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , придбана 20.10.2000 року;

холодильник «Снайге», придбаний у 2009 році, залишковою вартістю 4899,00 грн;

газову плиту чотири камфорну «Індезит», придбану у 2008 році, залишковою вартістю 3919,50 грн;

шафу для одягу тридверну, придбану у 2005 році, залишковою вартістю 2506,20 грн;

шафу для одягу двохдверну, придбану у 2005 році, залишковою вартістю 2587,00 грн;

кухонний гарнітур, придбаний у 2005 році, залишковою вартістю 4218,60 грн.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 належне на праві сумісної власності майно наступним чином:

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ вартості проданого ним автомобіля марки Renault Kango, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 в сумі 19798,00 грн;

залишити у власності ОСОБА_2 наступне майно на загальну суму 9311,80 грн: шафу для одягу тридверну, залишковою вартістю 2506,20 грн; шафу для одягу двохдверну, залишковою вартістю 2587,00 грн; кухонний гарнітур, залишковою вартістю 4218,60 грн;

залишити у власності ОСОБА_1 наступне майно на загальну суму 8818,50 грн: холодильник «Снайге», залишковою вартістю 4899,00 грн; газову плиту «Індезит», залишковою вартістю 3919,50 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами; на Ѕ частину земельної ділянки розміром 0,0626 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , без виділення частини вказаних об`єктів нерухомого майна в натурі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 сплачений нею судовий збір в сумі 5432 грн та витрати на правову допомогу в сумі 9526,00 грн.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Гадяцький районний суд Полтавської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 11.02.2022 року.

Суддя: С. А. Киричок