Справа № 127/4870/22
Провадження № 22-ц/801/1154/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 липня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Присяжного Віталія Анатолійовича

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 травня 2022 року, ухвалене суддею Іщук Т.П.

в справі №127/4870/22

за позовом ОСОБА_2 (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про стягнення аліментів,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернулася в місцевий суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Вимоги обґрунтовані тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. В той же час відповідач проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча таку можливість має, є працездатною та здоровою людиною.

За таких обставин просила стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 травня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 лютого 2022 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 992,40 грн судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. негайному виконанню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

01 червня 2022 року представник відповідача - адвокат Присяжний В.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове про стягнення з відповідача ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 травня 2022 року таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Доводи скарги щодо порушення судом норм процесуального права полягають у тому, що відповідач не отримував копії ухвали про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою, внаслідок чого розгляд справи відбувся за його відсутності, що в свою чергу потягло за собою неможливість подати відзив, заперечення з доказами, та інші заяви і клопотання.

Щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, апелянт вказав, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував той факт, що з 09.03.2011 він є особою з інвалідністю 3 групи і має при цьому ряд захворювань, які потребують періодичного стаціонарного лікування. Крім того, на його утриманні перебуває батько, який є інвалідом 1 групи і потребує сторонньої допомоги, а тому він змушений доглядати його та проживати разом з ним.

Вважає, що достатнім для забезпечення розвитку дитини буде розмір аліментів 1/6 частка від усіх видів заробітку (доходу).

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 15 червня 2022 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому колегією суддів вирішено, що справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Відповідач проживає окремо, добровільної допомоги на утримання дочки не надає.

Позиція апеляційного суду

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає цим вимогам.

Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати дітей, які регулюються Сімейним кодексом України.

За змістом статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Аналогічна норма закріплена у статті 180 СК України.

Відповідно до частини 1 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховною Радою України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом частини 1 статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна. грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів на доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Встановивши, що малолітня донька сторін у справі проживає з матір`ю, а докази здійснення батьком дитини належного утримання в матеріалах справи відсутні, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку, що з боку відповідача має місце ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання доньки, а відтак наявні правові підстави для стягнення аліментів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності у відповідача інвалідності 3-ї групи загального захворювання, що, на думку останнього, суттєво обмежує у виборі трудової діяльності та отриманні заробітку.

Відповідно до наданої копії індивідуальної програми реабілітації інваліда, датованої 31.05.2018 ОСОБА_1 протипоказано лише помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження, обмежень щодо будь-якої праці взагалі відповідачеві не встановлено, що не позбавляє його працевлаштування з метою отримання доходів для виконання батьківського обов`язку з утримання малолітньої дитини.

Оскільки стан здоров`я відповідача не дає підстави для звільнення його від обов`язку утримання дитини, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 може надавати матеріальну допомогу, оскільки є працездатною особою та може працювати в звичайних виробничих умовах, хоча і має третю групу інвалідності за загальним захворюванням.

Доказів протилежного апелянтом не надано, так само й не надано доказів витрачення значних коштів на своє лікування.

Колегія суддів не бере до уваги надану відповідачем виписку з історії хвороби, за змістом якої з 03.09.2021 по 17.09.2021 останній перебував на лікуванні у відділенні денного стаціонару, оскільки ця обставина не впливає на працевлаштування відповідача.

Зважаючи на встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» з 1 січня 2022 року мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років в сумі 2618 грн, колегія суддів вважає, що сума аліментів, яку готовий платити відповідач, не може забезпечити належну реалізацію визначеного ст. 27 Конвенції ООН про права дитини права останньої на необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку рівень життя, в той час як саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а сама по собі відсутність фінансової можливості не може бути підставою для звільнення батьків від виконання такого обов`язку.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач є особою працездатного віку, який не позбавлений можливості працевлаштуватися самостійно або за допомогою Державної служби зайнятості.

Натомість в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач, як особа, яка шукає роботу, звернувся до центру зайнятості з метою отримання послуг із сприяння у працевлаштуванні або вчиняє будь-які інші дій щодо свого працевлаштування.

Не приймаються до уваги й доводи апелянта про те, що на його утриманні перебуває батько 1958 року народження, який є інвалідом 1 групи, і за станом здоров`я потребує догляду, оскільки він як пенсіонер отримує пенсію, а посильна допомога сина батькові не звільняє відповідача від обов`язку щодо утримання свою неповнолітню дитину і не може бути достатньою обставиною для зменшення визначеного судом розміру аліментів.

Крім того, відповідач не надав будь-яких доказів про понесені ним витрати на утримання та лікування батька. Як вбачається із рахунку на оплату № 15 від 31.05.2022, доданого до скарги, покупцем комплекту цементного ендопротеза кульшового суглоба на суму 87 700 грн є саме батько відповідача ОСОБА_5 . Сам по собі рахунок на оплату без відмітки про його фактичну оплату не підтверджує здійснення ОСОБА_1 витрат на утримання батька.

Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону утримувати неповнолітніх дітей зобов`язані обоє батьків, які мають рівні права та обов`язки.

Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Отже, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягало у неотриманні відповідачем копії ухвали про відкриття провадження разом із позовом та доданими письмовими доказами, то згідно частини 2 статті 376 ЦК України такі порушення можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи.

Копія ухвали про відкриття провадження разом з позовною заявою та доданими до неї документами направлялася судом за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання відповідача: АДРЕСА_1 , проте не одержана ним у відділенні зв`язку з невідомих причин.

З цих підстав судом апеляційної інстанції прийнято до уваги і оцінено всі долучені до апеляційної скарги додаткові докази, які відповідач не міг подати в суді апеляційної інстанції, проте як встановлено вище, вони не є такими, що спростовують висновки суду першої інстанції про обов`язок і спроможність відповідача сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Відтак правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами статті 89 ЦПК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів в ј частці усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України.

При цьому суд першої інстанції вірно виходив із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Присяжного Віталія Анатолійовича залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 травня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І. М. Стадник
Судді:Ю.Б. Войтко М.В. Матківська