КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 357/107/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7094/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Ярмола О.Я.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Лащевська Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Шульги Марини Юріївни,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2022 року,

встановив:

у січні 2022 року заявник звернувся до суду зі скарго на дії державного виконавця та просив знати арешт з його рахунку, призначеного для виплати заробітної плати.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2022 року скаргу було задоволено, знято арешт з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритого у АТ «Ощадбанк», накладений постановою державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області у виконавчому провадженні №58607940.

Не погоджуючись з ухвалою, представник стягувача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця Грамотний С.М. посилався на те, що на виконанні у Білоцерківському відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження зі стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошових коштів. Вказував, що в ході здійснення виконавчих дій державним виконавцем було накладено арешт на всі його рахунки, в тому числі рахунок для зарахування заробітної плати. Зазначав, що накладення арешту на зарплатний рахунок позбавляє його можливості розпоряджатись заробітною платою, яка є єдиним джерелом його доходів, що в тому числі порушує права його чотирьох дій, які перебувають на його утриманні.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2022 року скаргу було задоволено, знято арешт з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритого у АТ «Ощадбанк», накладений постановою державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області у виконавчому провадженні №58607940.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем було накладено арешт на рахунок зі спеціальним статусом та допущено бездіяльність щодо зняття відповідних обмежень. Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі представник стягувача посилається на те, що скаржником не було надано доказів на підтвердження зарахування на відповідний картковий рахунок лише заробітної плати, а тому вважає що арешт відповідного рахунку не порушить прав боржника з підстав його обов`язку виконати рішення суду. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 березня 2021 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 18 жовтня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 80 000 грн. Постановою від 10 листопада 2021 року було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках боржника.

Також матеріали справи містить відповідь АТ «Ощадбанк», з якої вбачається, що у боржника ОСОБА_1 є три відкриті рахунки в даному банку, які використовуються в тому числі для зарахування соціальних виплат та заробітної плати.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плату, пенсію як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію також визначається Законом України «Про виконавче провадження», розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому у відповідності до пунктів 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція) контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції). Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, пенсії, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Відповідно частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами першою та другою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення, у розмірі не більше 50 відсотків.

З інформації, яка міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження, вбачається, що постановою державного виконавця від 28 лютого 2020 року вже було звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , яку він отримує в АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», у розмірі 20% до виплати всієї заборгованості. Вказана постанова була направлена до товариства для виконання.

З виданої АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» 16 грудня 2021 року довідки вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 зараховується на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АТ «Ощадбанк».

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що державний виконавець був обізнаний про зарахування на рахунок боржника заробітної плати, на яку вже звертається стягнення, а тому арешт відповідного рахунку, який використовується для зарахування заробітної плати вже з відрахованим стягненням, суперечитиме вимогам ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності батьківства боржника щодо дітей, які за його твердженням перебувають на його утриманні, не впливають на висновок суду в даній справі, оскільки вказані обставини не є предметом доказування.

Також не можуть бути підставою для скасування ухвали суду і доводи апелянта про те, що боржник пропустив строк на звернення до суду зі скаргою, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження належного повідомлення боржника про вчинення виконавчих дій. відповідні відомості відсутні і в Автоматизованій системі виконавчого провадження.

Разом з тим, вирішуючи питання про задоволення скарги судом не було враховано положення ст. 451 ЦПК України та знято судовим рішенням арешт, який судом не накладався.

Частиною 2 ст. 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Зі змісту поданої ОСОБА_1 скарги вбачається, що він фактично оскаржує бездіяльність державного виконавця, хоча і просить суд про скасування арешту. Поряд з цим, відповідне формулювання вимог прохальної частини скарги не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права скаржника, а тому колегія суддів вважає за доцільне змінити ухвалу суду, виклавши її резолютивну частину у відповідності до вимог ст. 451 ЦПК України.

Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких обставин апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції змінити, виклавши її резолютивну частину в новій редакції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2022 року змінити, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Шульги Марини Юріївни задовольнити частково.

Зобов`язати державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Шульгу Марину Юріївну зняти арешт з рахунку ОСОБА_1 №НОМЕР_1 , відкритого у Акціонерному товаристві «Ощадбанк», накладений постановою державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області у виконавчому провадженні №58607940.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 23 червня 2022 року.

Головуючий

Судді