У Х В А Л А

21 червня 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 369/5244/20

Номер провадження 22-з/824/85/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Головачова Я.В., Соколової В.В.,

розглянувши заяву Міністерства оборони України про забезпечення позову у справі за позовом Військового прокурора Київського гарнізону, який діє в інтересах держави в особі органу Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , про оскарження дій державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння, Військової частини НОМЕР_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2020 року,

в с т а н о в и в :

У провадженні Київського апеляційного суду перебуває справа за позовом Військового прокурора Київського гарнізону, який діє в інтересах держави в особі органу Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , про оскарження дій державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння, Військової частини НОМЕР_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2020 року.

28 грудня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява Міністерства оборони України про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:006:5066; :01:006:5067; :01:006:5068; :01:006:5070; :01:006:5071; :01:006:5072; :01:006:5073; :01:006:5074, :01:006:5075, :01:006:5076, :01:006:5077; :01:006:5078; :01:006:5081; :01:006:5082; :01:006:5083; :01:006:5084; :01:006:5185; :01:006:5086; :01:006:5087; :01:006:5088; :01:006:5090; :01:006:5091; :01:006:5092; :01:006:5093; :01:006:5094; :01:006:5095; :01:006:5096; :01:006:5097; :01:006:5098; :01:006:5099; :01:006:5100; :01:006:5101; :01:006:5002, загальною площею 14,0477 га.

Вказана заява обґрунтована тим, що впродовж 2016-2017 років відповідачі вживали заходи щодо отримання у власність земель оборони, достовірно знаючи про те, що ці землі є державною власністю в особі Міноборони.

Так, станом на дату отримання відповідачами у власність вищевказаних земельних ділянок, була наявна постанова Солом'янського районного суду міста Києва від 04 травня 2012 року якою підтверджено, що земельна ділянка військового містечка № 254 відноситься до земель оборони.

На думку заявника, накладення арешту на земельні ділянки є співмірним заходом забезпечення позову із заявленими вимогами, оскільки земельні ділянки незаконно вибули з власності держави, так як були сформовані за рахунок земель оборони, згоду на відчуження яких у встановленому порядку Міністерством оборони України не надано.

На думку заявника, застосування зустрічного забезпечення є безпідставним, неефективним та недоцільним виходячи з того, що його майновий стан дозволяє відшкодувати можливі збитки відповідачам, без застосування зустрічного забезпечення.

Так, відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Частинами 3, 4 статті 153 передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Вивчивши зміст заяви Міністерства оборони України про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що наданих заявником пояснень та доказів, що містяться в матеріалах справи не достатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, а відтак, розгляд заяви здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представники Міністерства оборони України - Козирська Г.Б. та Притика А.С., підтримали заяву про забезпечення позову та просили її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Прокурор Маліцька Ю.С., представник Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України - Сажієнко І.О., представник Військової частини НОМЕР_1 - Шевчук О.А. - підтримали зазначену заяву та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвокат Миколюк М.Д. - заперечували проти задоволення заяви.

Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, шляхом направлення судових повісток-повідомлень на їх поштові адреси.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову виходячи з наступного.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим..

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що незастосування даних заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім того, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачами ставиться під сумнів набуття відповідачами права власності на спірні земельні ділянки.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову, який заявник просить забезпечити, є визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію речових прав на спірні земельні ділянки та витребування спірних земельних ділянок з власності відповідачів.

У заяві про забезпечення позову заявник просить накласти арешт, саме на спірні земельні ділянки.

Разом з тим, незважаючи на те, що заявник просить накласти арешт на спірні земельні ділянки, колегія суддів не вважає зазначений ним захід забезпечення позову таким, що є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачам здійснювати певні дії. При розгляді питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача, на захист якого вживаються заходи забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.

В свою чергу, відсутні підстави вважати, що унаслідок невжиття заходів забезпечення позову, спірні земельні ділянки будуть відчужені відповідачами на користь третіх осіб. Натомість, застосувавши заявлені заявником заходи забезпечення позову, права відповідачів на мирне володіння своїм майном, буде порушено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що накладення арешту на спірне майно, з урахуванням обставин даної справи, не буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачі вчиняють дії з метою відчуження спірних земельних ділянок, що б свідчило про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Слід зазначити, що забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача (позивачів) не встановлений.

Крім того, у судовому засідання колегією суддів було встановлено, що на спірних земельних ділянках накладено арешт у рамках кримінального провадження № 0000255. Вказана обставина, заявником не заперечувалась.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заява Міністерства оборони України про забезпечення позовушляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки, з урахуванням обставин даної справи, не підлягає задоволенню.

Колегія суддів не приймає доводи заявника про те, що спірні земельні ділянки незаконно вибули з власності держави, а також, що відповідачі вживали заходи для отримання земельних ділянок, знаючи про те, що вони є державною власністю в особі Міноборони, оскільки зазначені обставини є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть досліджуватися судом під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів ставиться критично до посилання заявника на те, що зазначений ним захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки негативні наслідки у разі застосування заходів забезпечення позову, будуть переважати над негативними наслідками у разі їх незастосування.

Керуючись ст.ст. 149, 151, 153 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні заяви Міністерства оборони України про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 28 червня 2022 року

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Я.В. Головачов

В.В. Соколова