КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3752/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Київ

Справа №752/3799/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Мазура Ю.Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Прокуратура Одеської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями та діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури,

встановив:

В лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь моральну шкоду у розмірі 1000000,00 грн.

Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 30.03.2012 слідчим в ОВС відділу по розслідуванню злочинів з ознаками корупції прокуратури Одеської області порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 368 КК України, в цей же день його було затримано, а 31.03.2012 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. На час затримання позивача, він обіймав посаду старшого слідчого в ОВС відділу розслідування кримінальних справ СУ ДПС в Одеській області. Позивач зазначає, що 2 місяці 28 днів знаходився під вартою, що було особливо важко для нього, як для працівника правоохоронного органу. Позивач перебував під слідством та судом з 31.03.2012 по 03.12.2019, у цілому 4 роки і 8 місяців і 13 днів.

28.11.2014 старшим слідчим першого слідчого відділу СУ прокуратури Одеської області, за погодженням з прокурором відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Одеської області позивачу вручено обвинувальний акт. Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 03.09.2015 у пред`явленому обвинуваченні за ст. 368 ч.3 КК України ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано.

Зазначений вирок ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.12.2016 змінено, з мотивувальної частини виключено висновки районного суду про недопустимість частини доказів, в частині визнання ОСОБА_1 невинуватим вирок залишено в силі. Вказані судові рішення переглядались у касаційному порядку та постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03.12.2019 вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 03.09.2015, з урахуванням внесених до нього 13.12.2016 апеляційним судом змін, та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13.12.2016 залишено без змін. Позивач зауважує, що пережив негативний емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниження, тривоги, страху за своє здоров`я та життя.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану незаконними діями та рішеннями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури у розмірі 92 мінімальних заробітних плат, що на момент ухвалення даного рішення становить 552 000 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, керівник Одеської обласної прокуратури - Костенко С. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду в частині визначення строку перебування позивача під слідством та судом та відповідно зменшити розмір моральної шкоди до 338 600 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції невірно визначив строк перебування позивача під слідством та судом, через що помилково вказав на наявність підстав для відшкодування на його користь моральної шкоди у розмірі 552 000 грн. Зокрема, при визначенні мінімального розміру відшкодування суд виходив з того, що позивач перебував під слідством та судом 92 місяці, а саме з 31.03.2012 по 03.12.2019, тобто по день ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, який переглядав вирок та ухвалу, якими виправдано ОСОБА_1 .

Звертає увагу на постанову Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 520/14448/18, відповідно до якої особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції. Також, судом касаційної інстанції наголошено на помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанції про те, що строк розгляду справи судом касаційної інстанції входить у період перебування особи під слідством та судом. За таких обставин, судом першої інстанції внаслідок незастосування наведених норм прав до спірних правовідносин та неврахування вказаного висновку Верховного Суду, невірно визначено строк перебування позивачем під слідством та судом.

Вказує, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 31.03.2012 по 13.12.2016, тобто з дня затримання по день набрання виправдувального вироку законної сили, що складає 56 місяців та 13 днів. При цьому, оскільки ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата складала 6000 грн., мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди мав би бути 338 600 грн. (56 місяців*6000 грн. + (6000грн/30дн*13 дн).

Крім того, стягуючи моральну шкоду з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку» судом першої інстанції залишено поза увагою, що Державна казначейська служба України у даному випадку не є юридичною особою, яка особисто відповідає за зобов`язаннями держави Україна.

Таким чином, відповідачем у справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 30.03.2012 року слідчим з ОВС по розслідуванню злочинів з ознаками корупції прокуратури Одеської області порушено кримінальну справу № 64, за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та в цей же день ОСОБА_1 затримано.

31.03.2012 року ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення та в цей же день постановою Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За результатами слідства 30.05.2012 року кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 направлена до суду для розгляду по суті.

Під час підготовчого засідання 19.06.2012 року суддею Приморського районного суду м. Одеси змінено запобіжний захід стосовно ОСОБА_1 з тримання під вартою на підписку про невиїзд.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12.09.2013 року кримінальна справа № 64 за обвинуваченням ОСОБА_1 направлена для проведення додаткового розслідування.

На підставі вказаної постанови суду кримінальна справа № 4 за обвинуваченням ОСОБА_1 внесена 26.12.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000639.

Після проведення досудового розслідування 01.12.2014 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000639 за обвинуваченням ОСОБА_1 направлено для розгляду по суті до Малиновського районного суду м. Одеси.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 03.09.2015 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому йому за ч. 3 ст. 368 КК України (у редакції від 17.01.2012) обвинуваченні і на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України виправдано у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді й вичерпанням можливості їх отримати.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2016 року апеляційну скаргу прокуратури Одеської області задоволено частково, вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2015 року змінено, виключено відомості про недопустимість доказів, доповнено мотивувальну частину висновками щодо недопустимості, неналежності та недостовірності доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених під час судового розгляду кримінального провадження. У решті вирок районного суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 грудня 2019 року вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 03.09.2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03.12.2016 року залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті , завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду .

Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону).

Згідно з положеннями статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи.

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди та ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 знаходився під вартою в період часу з 30.03.2012 року по 19.06.2012 року, а час розслідування та судового розгляду - з 30.03.2012 року по 03.12.2019 року (по день ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції), тобто 92 місяці, у зв`язку з чим у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства, прокуратури та суду.

Суд першої інстанції посилався на те, що спричинену позивачу моральну шкоду слід визначити у розмірі грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 - 92 мінімальні заробітні плати, установлених на момент розгляду справи судом. Оскільки внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування та службовими особами прокуратури позивачу спричинено моральну шкоду, спричинена шкода перебуває в причинному зв`язку з неправомірними діями органів досудового розслідування і прокуратури, суд, дійшов висновку, що з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 слід стягнути 552 000 грн. моральної шкоди.

Однак, із визначеним судом першої інстанцій розміром завданої позивачу моральної шкоди, колегія суддів не погоджується, оскільки він зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, враховуючи наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Враховуючи наведене, особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Визначаючи строк перебування ОСОБА_1 під слідством і судом, суд першої інстанції правильно вважав, що його початком є 30 березня 2012 року, проте помилково вважав, що останнім днем перебування ОСОБА_1 під слідством і судом є 03 грудня 2019 року - дата прийняття Верховним Судом постанови про залишення без змін вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2016 року.

Суд першої інстанції не врахував, що останнім днем перебування ОСОБА_1 під слідством і судом є день набрання законної сили виправдувальним вироком, який у цій справі набрав законної сили разом з постановленням ухвали Апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2016 року про залишення в цій частині цього вироку без змін.

Оскільки вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2015, яким ОСОБА_1 виправдано у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2016 року в цій частині був залишений без змін, то саме із вказаної дати (з дня набрання вироком законної сили) позивач вважається таким, що реабілітований та позбавлений будь-яких обмежень у правах, а кримінальне переслідування відносно нього - завершеним.

Подібних за змістом висновків щодо кінцевої дати перебування особи під слідством і судом дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 295/692/17, від 13 серпня 2020 року у справі № 607/10144/18, у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 520/14448/18 .

Таким чином, період перебування позивача під слідством і судом складає не 92 місяці (з 30 березня 2012 року по 03 грудня 2019 року), як помилково зазначено судом першої інстанції, а правильно слід вважати період з 30 березня 2012 року по 13 грудня 2016 року, тобто 56 місяців та 13 днів.

З урахуванням викладеного, враховуючи ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», відповідно до якої мінімальна заробітна плата складала 6000 грн., то мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 338600 грн. ( 56 місяців х 6000 грн. + (6000грн/30дн х13 дн).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неправильності визначення судом періоду перебування ОСОБА_1 під слідством і судом, що в свою чергу впливає на визначення розміру моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку, що строк розгляду справи судом касаційної інстанції входить у період перебування особи під слідством та судом, а тому рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року підлягає зміні шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до суми 338 600 грн.

Також обґрунтованими є доводи прокурора про те, що Державна казначейська служба України у даному випадку не є юридичною особою, яка особисто відповідає за зобов`язаннями держави Україна. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що резолютивна частина судового рішення підлягає зміні в частині зазначення про стягнення коштів не з Державної казначейської служби України, а з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, Одеській обласній прокуратурі за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, необхідно компенсувати понесені судові витрати в суді апеляційної інстанції у розмірі 1261 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року - змінити та викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Прокуратура Одеської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями та діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури - задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури у розмірі 338 600 (триста тридцять вісім тисяч шістсот) грн.

Компенсувати Одеській обласній прокуратурі за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати в суді апеляційної інстанції у розмірі 1261 грн. 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 червня 2022 року

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.