Провадження № 2/761/2155/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Мальцева Д.О.,

секретаря судового засідання - Таратінов Д.І,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП,-

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП, в якому просили: стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» кошти в сумі - 39 457,41 грн. - сума страхового відшкодування та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 11 лютого 2017 року о 20 год 54 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Daewoo Nexia, державний номер НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автомобілем Nissan Місrа під керуванням ОСОБА_1 , державний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій автомобіля Nissan Місrа, державний номер НОМЕР_2 тілесні пошкодження.

Цивільну відповідальність водія автомобіля Daewoo Nexia, державний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП, було застраховано ОСОБА_2 в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом АІ/8900236.

ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 39 457,41 грн.

Однак, відповідно до Постанови Апеляційного суду м. Києва №33/796/680/2018 від 16.03.2018 р. провадження в справі було закрито, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, сума вимоги до Відповідача становить 39 457,41 грн., у зв`язку з чим, останні звернулися до суду із відповідним позовом.

27.11.2019 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Кондратенко О.О.

24.01.2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Кондратенко О.О. позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків.

02.03.2020 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків.

03.03.2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Кондратенко О.О. відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

На підставі розпорядження № 01-08-883 від 01.10.2020 року щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 761/45702/19 за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О., протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О., у зв`язку із наданням судді Кондратенко О.О. відпустки по вагітності та пологам.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2020 року матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О.

02.10.2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач свого представника в судове засідання не направив, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, поважність причин неявки не повідомили, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просили задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена судом належним чином, відзив не надсилала. Судом, за місцям реєстрації відповідача направлялись судові повістка про виклик до суду. У судові засіданні відповідач не з`являлась про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). При цьому, враховуючи умови встановлені ст.. 280 ЦПК України, а саме відсутність згоди позивача на вирішення справи у заочному порядку, беручи до уваги що справа перебуває у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва з листопада 2019 року, керуючись принципом верховенства права, з метою недопущення порушення прав та охоронюваних законом інтересів як позивача так і відповідача, суд вважає, що є всі підстави для розгляду справи без участі відповідача та позивача на підставі наявних даних та доказів які містяться у справі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши матеріали справи доказами, суд встановив, що 11 лютого 2017 року о 20 год 54 хв. ОСОБА_2 , в м. Києві на перехресті вул. Липківського та Ползунова, керуючи автомобілем марки Daewoo Nexia, державний номер НОМЕР_1 , рухався через регульоване перехрестя на дозволяючий (зелений) сигнал світлофора, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Nissan Місrа, державний номер НОМЕР_2 , який здійснював поворот ліворуч під керуванням ОСОБА_1 , з вул. Литовського на вул. Ползунова, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій автомобіля Nissan Місrа, державний номер НОМЕР_2 тілесні пошкодження.

Цивільну відповідальність водія автомобіля Daewoo Nexia, державний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП, було застраховано ОСОБА_2 в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом АІ/8900236.

Згідно зі Звітом №PZU/177901 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, складеним ФОП « ОСОБА_3 » та Страховим актом №UA046/L01/01 від 12.04.2017 р., ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 39 457,41 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3452 від 13.04.2017 р.).

Однак, відповідно до Постанови Апеляційного суду м. Києва №33/796/680/2018 від 16.03.2018 р. провадження в справі було закрито, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Оскільки вказані обставини встановлені Постановою Апеляційного суду м. Києва №33/796/680/2018 від 16.03.2018 р., яка набрала законної сили, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, вищезазначені обставини не підлягають доказуванню.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, сума вимоги до Відповідача становить 39 457,41 грн.

Позивачем було вжито наступні заходи досудового врегулювання спору: ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було відправлено листи вих.№3873-31 від 12.06.2018 р. та вих.№3887-31 від 12.06.2018 р. на ім`я ОСОБА_1 про повернення коштів у сумі 39 457,41 грн., однак зазначену суму повернуто не було.

ТОВ «Бізнес Ассіст» (представником позивача) було відправлено лист вих.№2020-08/19 від 02.08.2019 р. на ім`я ОСОБА_1 на суму 39 457,41 грн., однак зазначену суму повернуто не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Суд зауважує, що загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.

Добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншої особи, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, ч.6 ст. 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, встановлене свідчить про те, що між сторонами справи існує спір щодо правової природи повернення безпідставно набутого відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП, але позивач не довів, що набуття відповідачем грошових коштів є безпідставним внаслідок їх перерахування.

Кошти були перераховані відповідачу на підставі рішення ПрАТ СК «ПЗУ Україна» по сплаті страхового відшкодування (на основі зі Звіту №PZU/177901 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, та Страхового акту №UA046/L01/01 від 12.04.2017 р.). Дане рішення про виплату страхового відшкодування не скасоване.

За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, суд виходить з відсутності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів як таких, що набуті чи збережені нею без достатньої правової підстави, а відтак і відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 6, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст. ст. 11, 15, 16, 203, 205, 536, 625, 655, 1212-1214 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79,80, 81, 223, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: