КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 752/9653/20 Головуючий у І-й інстанції - Хоменко В.С.
апеляційне провадження № 22-ц/824/6131/2022 Доповідач Заришняк Г.М
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

при секретарі - Діденко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пшенишного Олексія Олексійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Голосіївського районного суду від 24 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Саваріна Олена Сергіївна про визначення частки майна у праві спільної сумісної власності, що підлягає спадкуванню, та визнання права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус КМНО Саваріна О.С., про визначення частки майна у праві спільної сумісної власності, що підлягає спадкуванню, та визнання права на спадкування.

В обґрунтування позову вказувала, що позивачка є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 з 05.02.2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , відповідачкою у справі.

Зазначала, що після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Саваріною О.С. відкрито спадкову справу № 6561587 згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03.03.2020 року № 59673004. ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіт не склав, а спадкоємцями першої черги після його смерті є вона, позивачка, та його дружина відповідачка ОСОБА_2 .

За час перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у шлюбі ними було набуто рухоме майно, а саме: автомобіль Opel Vivaro, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1.9, державний номер НОМЕР_1 , який згідно даних Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ від 02.05.2020 року належить ОСОБА_2 на праві власності з 28.02.2013 року, входить до складу спадщини та є спадковою масою, оскільки належало спадкодавцеві та його дружині на праві спільної сумісної власності, що свідчить про те, що це майно набувалося у спільну сумісну власність подружжя, і її син мав право власності на 1/2 частку у вказаному майні, як один із подружжя.

Вважала, що без виділення конкретних часток кожному із співвласників у майні та визнання її права на спадкування саме цієї визначеної частки, її право на спадкування спірного майна перебуватиме у статусі невизнаного та оспорюваного, що значно утруднить чи взагалі унеможливіть видачу нотаріусом їй свідоцтва про спадщину, що буде мати наслідки у вигляді порушення її права як спадкоємця першої черги на отримання спадщини.

Посилаючись на викладене, просила суд задовольнити позов та визначити, що частка спадкодавця ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на автомобіль Opel Vivaro, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1.9, державний номер НОМЕР_1 , становила 1/2 частки, та визнати за позивачкою ОСОБА_1 право на спадкування 1/2 частки автомобіля Opel Vivaro, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі адвокат Пшенишний О.О., діючий в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Правом подачі відзиву учасники справи не скористались.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідачки проти апеляційної скарги заперечила, вважаючи рішення суду законним.

Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у її відсутності.

Позивачка суду не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своє неявки суд не сповістила.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 12).

05 лютого 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , актовий запис 130 (т. 1 а.с. 14).

Від даного шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народилось троє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (т. 1 а.с. 95-97).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, про що виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 14.02.2020 року складено відповідний актовий запис № 26 (т. 1 а.с. 13).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої також увійшло майно, а саме: автомобіль Opel Vivaro, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1.9, державний номер НОМЕР_1 , який згідно даних Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ від 02.05.2020 року належить ОСОБА_2 на праві власності з 28.02.2013 року, що не заперечується сторонами у справі (а.с. т. 1 а.с. 10, т. 2 а.с. 137).

З матеріалів справи також слідує, що після смерті ОСОБА_3 за заявою позивача ОСОБА_1 від 03.03.2020 року приватним нотаріусом Саваріною О.С. було відкрито спадкову справу № 1/2020 (номер запису у спадковому реєстрі 65615877) (т. 2 а.с. 1-135).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулись також його дружина - відповідач ОСОБА_2 та їх діти (т. 2 а.с. 18).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Розглядаючи спір, суд повинен з`ясувати усі обставини справи відповідно до обґрунтування позову, зміст позовних вимог та зв`язок між обґрунтуванням, вимогою та вибраним способом захисту.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст. 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

Звертаючись з даним позовом, позивач посилалась, зокрема, на те, що через відсутність визначення частки спадкодавця у праві спільної власності на автомобіль її право на спадкування спірного майна перебуватиме у статусі невизнаного та оспорюваного, що значно утруднить чи взагалі унеможливіть видачу нотаріусом їй свідоцтва про спадщину, що буде мати наслідком порушення її права як спадкоємця першої черги на отримання спадщини. Таким чином, позивач звернулася до суду із метою захисту свого спадкового права.

Частинами 1,3 ст. 13 ЦПК передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом ст. 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

За правилом ч.ч. 1,2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В матеріалах справи відсутні докази про відмову позивачці в оформлені права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України).

Отже, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень ст. 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічний правовий висновок було викладено Верховним Судом у постановах від 20.06.2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20.06.2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20.03.2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22.04.2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22.04.2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27.05.2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16.09.2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), від 16.06.2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Враховуючи те, що на момент звернення позивача до суду спадкоємець ОСОБА_3 помер, тому відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України його цивільна правоздатність припинилась, що свідчить про неможливість визначення права власності на 1/2 частку спірного автомобіля за померлою особою. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень ст. 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога позивачки про визначення того, що частка спадкодавця ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на автомобіль Opel Vivaro, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1.9, державний номер НОМЕР_1 , становила 1/2 частки, задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про визнання за нею права на спадкування 1/2 частки автомобіля Opel Vivaro, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, колегія суддів прийшла до наступного.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що позивачем, як спадкоємцем за законом першої черги,в межах шестимісячного строку подано нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , на підставі якої відкрито спадкову справу № 1/2020 (номер запису у спадковому реєстрі 65615877), що свідчить про відсутність перешкод для оформлення спадкоємцем ОСОБА_1 права на спадщину у позасудовому порядку.

З матеріалів спадкової справи слідує, що до кола спадкоємців, після померлого ОСОБА_3 входять спадкоємці першої черги: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ,, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - діти спадкодавця, ОСОБА_2 - батько та ОСОБА_2 - мати спадкодавця.

Поряд з цим, судом не встановлено, а позивачкоюне доведено належними та допустимими доказами, що на момент звернення до суду її право на спадкування,як спадкоємця за законом, після смерті ОСОБА_3 порушено, не визнано або оспорюється. Вимог про визнання права власності на майно за позивачем, як спадкоємцем за законом після смерті сина ОСОБА_1 не заявлялось.Також стороною позивача не доведено факту протиправної поведінки відповідачки, тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Позивачкою не вказано, чим саме відповідачка порушилаїї права.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та й прийшов до правильного висновку про те, що позивачем не подані належні та допустимі докази, що містять відомості щодо предмета доказування, і за таких обставинзаявлений позов не підлягає задоволенню, обґрунтовано відмовивши у задоволенні позову.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано, що позовні вимогим заявлено щодо захисту спадкових прав ОСОБА_1 , а не щодо визнання права власності чи врегулювання сімейних правовідносин з приводу поділу майна між відповідачем і померлим, не заслуговують на увагу, оскільки не містять підстав для скасування законного й обгрунтованого судового рішення й спростовуються вищенаведеним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що 19 серпня 2021 року автомобіль Мерседес Бенц S-350 (2013 року випуску), що входить до складу спадщини та є спадковою масою, було продано, перерєстровано на фізичну особу та змінено державний реєстраційний номер не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки ппредметом розгляду даної справи є автомобіль OpelVivaro, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , що належав спадкодавцю ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і містять підстав для його скасування.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Пшенишного Олексія Олексійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду від 24 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 дні до Верховного Суду з дня виготовлення повної постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений 30 червня 2022 року.

Головуючий

Судді: