Дата документу 14.02.2022
ЄУ № 942/638/20
Провадження №2/942/5/22
УХВАЛА
про залишення позовної заяви без руху
14 лютого 2022 року смт. Новопсков
Новопсковський районний суд Луганської області у складі судді Чалого А.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Новопсковського районного суду Луганської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, зокрема, позивач просить визнати за нею право власності на Ѕ частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
09.02.2022 до Новопсковського районного суду Луганської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд визнати житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 122,4 кв.м., житловою площею 81,7 кв.м. спільною сумісною власністю ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, виходячи з наступного.
Згідно п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Разом з тим, матеріали позовної заяви ОСОБА_4 не містять будь-яких доказів, що підтверджують обставин, викладені у позові.
Крім того, позовна заява подана з порушенням вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України ЦПК України, відповідно до якого позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.
Всупереч вказаним вимогам, вартість спірного майна ОСОБА_4 не визначена, отже, позовна заява не містить ціни позову.
Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
При зверненні до суду з даною позовною заявою ОСОБА_4 судовий збір не сплачено, документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору, заяв або клопотань про відстрочення або розстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору суду не надано.
Відповідно до п.п.1, п. 1, ч. 2, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Крім того, за змістом позовних вимог, ОСОБА_4 просить визнати право спільної сумісної власності на спірний будинок за ним, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Проте, вказані вище особи не зазначені у позові як сторони або інші учасники справі.
Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вищезазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.
Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
Дотримання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.
Враховуючи зазначене, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.
Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності залишити без руху, про що сповістити позивача, надавши строк для усунення зазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем копії ухвали.
Роз`яснити, що в іншому випадку позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Новопсковського районного суду

Луганської області А.В. Чалий