П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Собослоя Г.Г., розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 березня 2022 року (у складі судді Гутій О.В.) (у частині визначення розміру аліментів) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у грудні 2021 р.

Просила, зокрема, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування позовних вимог указала, що сторони 10.08.2013 р. зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мукачево. У шлюбі в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюбних відносин у сторін не склалося, тривалий час подружжя проживає окремо, спільного господарства не веде, примирення і подальше життя як подружжя, є неможливим.

Відповідач добровільно матеріальної допомоги на дитину не надає, позивач отримує недостатні доходи для належного утримання доньки.

Батько доньки має постійне місце роботи та отримує сталу заробітну плату, що дає йому можливість допомагати позивачеві утримувати доньку.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16 березня 2022 р., зокрема, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30.12.2021 р. Допущено негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 908 грн. у відшкодування судового збору.

ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції у частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини змінити, зменшивши розмір стягуваних аліментів до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-відповідач сплачує аліменти на двох дітей, проживає разом із матір`ю пенсійного віку, і хоча вона отримує пенсію, у відповідача є обов`язок допомагати їй;

-суд не враховував стан здоров`я відповідача, який понад 10 років лікується від різних хронічних захворювань, що теж потребує матеріальних затрат;

-із огляду на військовий час, працевлаштування і отримання значного доходу є ускладненим, і після стягнення аліментів на трьох дітей, витрати на лікування залишковий дохід відповідача не забезпечить його мінімальних життєвих потреб.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи це, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що відповідач є молодим за віком та працездатним, доказів того, що за станом здоров`я він не має змоги працювати, останнім не надано, що свідчить про можливість відповідача працевлаштуватися, отримувати дохід та, відповідно, надавати матеріальну допомогу своїй дитині.

Крім того, наявність у відповідача дітей не звільняє його від обов`язку допомагати позивачу утримувати їх спільну дитину та аж ніяк не свідчить про те, що відповідач не в змозі сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судом.

Також посилання відповідача, щодо перебування у нього на утриманні непрацездатної матері не заслуговує уваги, оскільки така отримує пенсію.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_2 укладений 10.08.2013 р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 338, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6).

У шлюбі в сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.5).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 грн., з 1 липня - 2013 грн., з 1 грудня - 2100 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 грн., з 1 липня - 2201 грн., з 1 грудня - 2272 грн.

Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи апеляційної скарги зводяться до неможливості відповідача сплачувати розмір аліментів, який був визначений судом.

Наявність інших аліментних зобов`язань, мами пенсійного віку, проходження відповідачем певних медичних обстежень, не звільняє його від обов`язку допомагати позивачеві утримувати їх спільну доньку, а той мінімум, який просить стягувати відповідач із нього (1050 грн.) не буде здатний забезпечити хоча б базові потреби дитини.

Відповідач до апеляційної скарги додає докази проходження медичних обстежень (2015 р., 2010 р., 2016 р., 2021 р., 2014 р.) із діагнозом хронічний обструктивний бронхіт, однак доказів того, що це є перешкодою працевлаштування, або виконання певних видів робіт, немає.

У апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що в зв`язку з введенням воєнного стану на території усієї держави працевлаштуватися важко, однак як убачається із копії його трудової книжки, 24.12.2021 р. він звільнився із займаної посади за власним бажанням, тобто ще до війни (а.с.26 зворот).

У матеріалах справи відсутні докази, які б дали змогу суду встановити матеріальний стан відповідача, наприклад: довідки перебування у центрі зайнятості з пошуком роботи, акт обстеження матеріально-побутових умов, докази наявності чи відсутності у власності відповідача рухомого та/або нерухомого майна, отримання від держави певних соціальних виплат як особа, яка потребує такої допомоги у зв`язку з важким матеріальним становищем, жодних таких доказів матеріали справи не містять.

Суд, вирішуючи подібні спори, не обмежений мінімумом, який встановлений законом, суд у першу чергу виходить із обставин справи, і стягуючи аліменти в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд врахував і позицію позивача, і позицію відповідача, але насамперед інтереси спільної дитини сторін.

Відповідач не довів жодними належними та допустимим доказами, що він не в змозі сплачувати на користь позивача аліменти на утримання спільної доньки в тому розмірі, в якому визначив суд, натомість суд першої інстанції врахував усі обставини справи та надані сторонамидокази, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Спільна дитина сторін проживає разом із мамою і, безумовно, позивач несе більші витрати на дитину, ніж той із батьків, із ким дитина не проживає. Але за умови, що відповідач жодними належними та допустимими доказами не довів факту, що він у змозі сплачувати аліменти лише в мінімальному розмірі, то суму стягуваних аліментів належить залишити в тому розмірі як це вирішив суд першої інстанції.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права. Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України ,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 березня 2022 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 28 червня 2022 р.

Судді: