Дата документу 13.06.2022
Справа № 334/1388/22
Провадження № 2/334/1962/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.,

при секретарі судового засідання Алєйнікової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський районний у м. Запоріжжі відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління МУЮ (м. Дніпро), про визнання батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський районний у м. Запоріжжі відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління МУЮ (м. Дніпро), про визнання батьківства.

Позов обґрунтований тим, що з 2007 року позивач з відповідачкою перебували в цивільному шлюбі та проживали разом однією сім`єю. Від цих стосунків у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент народження сина сторони проживали окремо, стосунки припинили, через що відповідачка зареєструвала дитину на своє прізвище на підставі ч. 1 ст. 135 СК України.

Не дивлячись на те, що позивач офіційно не записаний батьком дитини, ОСОБА_3 все своє життя визнавав позивача як батька, останній піклується про дитину, забезпечує його матеріально та приймає участі у його житті. На теперішній час син виявив бажання жити зі своїм батьком, позивачем у справі, за адресою: АДРЕСА_1 , та, фактично проживає разом з ним.

Позивач просить визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести зміни до актового запису № 148 про народження дитини, складеного Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції України 19.02.2008 року шляхом зміни прізвища дитини з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 » та в графі щодо відомостей про батька вказати « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України», замість « ОСОБА_1 ».

Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, підтримав подану заяву.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. Надала заяву про слухання справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала, вказала, що біологічним батьком ОСОБА_4 є позивач - ОСОБА_1 , який проживає разом з сином та повністю його утримує.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис 148, батьками зазначені ОСОБА_2 , громадянка України, та ОСОБА_1 .

Статтею 51 Конституції України, частинами другою-третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частин першої-третьої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень вчинено згідно зі статтею 135 СК України.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

За змістом положень статей102,103 ЦПК Українидля з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

Відповідно до статті 109 ЦПК Україниу разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Як роз`яснено у підпунктах 5, 9постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі, судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням того, що жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

У відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи обставини справи, особливість правовідносин, в яких виник спір, встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Проте, виходячи з того, що відповідач визнала позов, зазначивши, що позивач дійсно є біологічним батьком дитини, з яким на теперішній час проживає син сторін, суд, на підставі зібраних доказів, встановлює факт, що ОСОБА_1 є біологічним батьком дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10, 19, 206, 235, 259, 261 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський районний у м. Запоріжжі відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління МУЮ (м. Дніпро), про визнання батьківства.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести зміни до актового запису про народження №148, складеного Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжя, зазначивши батьком дитиниОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Змінити прізвище дитини з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 ».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Гнатюк