печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Бусик О.Л.

при секретарях судових засідань Шевчук А.В., Трубінській І.С.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Цюкана С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського про про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

06 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову позивач вказувала про те, що на підставі її заяви від 27 грудня 2018 року вона була прийнята на роботу до Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського (далі - Університет) з 15 січня 2019 року на посаду професора кафедри психології та педагогіки навчально-наукового гуманітарного інституту з посадовим окладом 6992 грн (наказ від 14 січня 2019 року №12-к).

Наказом від 31 серпня 2020 року №133-К її було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору.

Посилаючись на незаконність вказаного наказу, позивач зазначала, що наказ про її звільнення порушує вимоги трудового законодавства та її гарантовані Конституцією України права і свободи.

Так, з позивачем не було укладено письмового договору про прийняття на роботу, в той час як з боку позивача відповідачу були надані усі документи, що були необхідні для прийняття її на роботу.

Під час прийняття позивача на роботу їй не було визначено робоче місце.

Разом з тим, формулювання причин звільнення таке, як закінчення строку трудового договору, не має до відповідача жодного відношення, оскільки трудові відносини між сторонами здійснювались на безстроковій основі за безстроковим трудовим договором, укладеним на невизначений строк.

На підставі наведеного, позивач просила встановити факт порушення відповідачем вимог трудового законодавства під час її звільнення; поновити її на роботі на посаді професора кафедри психології та педагогіки навчально-наукового гуманітарного інституту Університету з 25 червня 2020 року; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з причини незаконного звільнення, починаючи з 01 вересня 2020 року по день ухвалення рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2020 року справу направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді від 19 квітня 2021 року у справі відкрито провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

19 травня 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу до моменту проведення конкурсного заміщення посади. При цьому, у своїй заяві про прийняття на роботу ОСОБА_1 зазначила, що просить прийняти її на роботу до проведення конкурсного заміщення посади. Тобто, під час прийняття на роботу сторони трудового договору узгодили строк дії трудового договору - до проведення конкурсного заміщення посади.

З 15 січня 2019 року ОСОБА_1 приступила до виконання своїх обов`язків і жодних зауважень щодо змісту наказу (умов строкового трудового договору) №12-к від 14 січня 2019 року про прийняття її на роботу до Університету не висловлювала та в порядку, передбаченому чинним законодавством не оскаржувала.

Доводи позивача про те, що з нею не було укладено письмового строкового трудового договору, а тому вона працювала в штаті Університету на умовах безстрокового трудового договору є безпідставним, оскільки в даному випадку трудовий договір було оформлено у формі наказу від 14 січня 2019 року №12-к та в цей же день до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва було направлено відповідне повідомлення про прийняття ОСОБА_1 на роботу до Університету згідно з указаним наказом.

Так, обов`язковою умовою заміщення вакантної посади професора є проходження конкурсного відбору, а контрактна форма педагогічних працівників закладів вищої освіти як і для позивача, запроваджена спеціальним законом, який є обов`язком для виконання.

Таким чином, в укладеному сторонами договорі строк його дії був обумовлений настанням певної події, а саме - до проведення конкурсу.

Оскільки 31 серпня 2020 року настала подія, з якою сторонами трудового договору було обумовлено припинення його дії, а саме - проведено конкурс, наказом від 31 серпня 2020 року №133-к ОСОБА_1 було звільнено з посади професора кафедри психології та педагогіки навчально - наукового гуманітарного інституту в зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. В цей же день на адресу позивача було направлено повідомлення про її звільнення із займаної посади.

02 вересня 2020 року ОСОБА_1 особисто забрала трудову книжку у відділі кадрів Університету.

За таких обставин, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

23 листопада 2021 року від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій вказано про те, що головною підставою незаконного звільнення позивача є недотримання встановленої процедури проведення конкурсу на посаду, оголошеному відповідно до наказу відповідача від 25 червня 2020 року №93-Д «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників та створення конкурсної комісії», оскільки позивач була позбавлена права взяти участь особисто у засіданні конкурсної комісії, таке засідання та обговорення проходили за зачиненими дверима у відсутність позивача, що є грубим порушенням її прав та розділу 9 (п. 9.2, 9.5) Порядку проведення конкурсного відбору при заміщення вакантних посад науково-педагогічних, педагогічних, наукових працівників та укладення з ними трудових договорів (контрактів).

Внаслідок цього, позивач була позбавлена можливості відстояти свої права як кандидата у конкурсі, відповідач прийняв незаконне рішення в порушення встановлених процедур про те, що вона не відповідає посаді і перевагу було надано іншому кандидату.

Таким чином, звільнення позивача є незаконним, адже конкурс проводився з порушенням прав позивача й наказ про її звільнення відповідач прийняв саме на підставі висновків конкурсної комісії щодо неї.

Крім того, внаслідок незаконного звільнення позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у відчутті приниження її як професіонала, знецінення як фахівця високого рівня, відсутності поваги як до людини з боку відповідача. У зв`язку з чим позивач звернулась до психолога для фіксації суттєвих розладів у її здоров`ї, оскільки вона весь час знаходилась у депресивному стані.

На підставі наведеного, позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ від 31 серпня 2020 року №133-К про звільнення позивача; поновити її на роботі на посаді професора кафедри психології та педагогіки навчально-наукового гуманітарного інституту Університету з 25 червня 2020 року; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з причини незаконного звільнення, починаючи з 01 вересня 2020 року по день ухвалення рішення суду; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 90800 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити з викладених в позові підстав.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Суд установив, що 27 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до в.о. Таврійського національного університету імені В.І Вернадського Казаріну В.П. із заявою про прийняття її на посаду професора кафедри психології та педагогіки навчально-наукового гуманітарного інституту з 15 січня 2019 року до проведення конкурсу заміщення посади на 1.0 ставки.

Наказом від 14 січня 2019 року ОСОБА_1 прийнята посаду професора кафедри психології та педагогіки навчально-наукового гуманітарного інституту з 15 січня 2019 року до проведення конкурсу заміщення посади з посадовим окладом 6992 грн, з проведенням вступного інструктажу з охорони праці та ознайомленням з умовами праці.

Наказом від 25 червня 2020 року 93-ОД в Університеті оголошено конкурс на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників та створення конкурсної комісії з 13 липня 2020 року до 13 серпня 2020 року.

21 липня 2020 року ОСОБА_1 подала Голові конкурсної комісії Університету заяву про допуск її до участі в конкурсному відборі для заміщення вакантної посади професора кафедри психології, соціальної роботи та педагогіки згідно оголошеного конкурсу.

Згідно із витягом з протоколу засідання Вченої ради Університету від 31 серпня 2020 року №12 щодо обрання за конкурсом на визначені посади визначили таких осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_1 «За» проголосували одноголосно та обрали ОСОБА_5 .

Згідно з наказом від 31 серпня 2020 року №133-К ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Як вбачається з висновків ВС у справі № 180/659/17 від 06 травня 2019 року, при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Таким чином, порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим. Але, при цьому, факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений як у заяві працівника про прийняття на роботу, так і в наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформлюється цей трудовий договір.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або іншого волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору - контракту він виявив, коли звертався із заявою про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

У частині третій статті 54 Закону України «Про освіту» (у редакції, чинній на момент укладання спірного трудового договору) визначено, що педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, у тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Частиною одинадцятою статті 55 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу.

Відповідно до частини дванадцятої статті 55 Закону України «Про вищу освіту» в окремих випадках, у разі неможливості забезпечення освітнього процесу наявними штатними працівниками, вакантні посади науково-педагогічних працівників можуть заміщуватися за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Отже, під час укладення сторонами трудового договору сторонами (працівником і роботодавцем) було погоджено строк дії трудового договору із зазначенням часу настання певної події - до проведення конкурсного заміщення посади.

Таким чином, у зв`язку з проведенням конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників строк дії укладеного між сторонами трудового договору закінчився, тому наявні підстави вважати, що відповідач правомірно припинив трудові правовідносини з позивачем на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Згідно з розділом 4 Рекомендацій щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладення з ними трудових договорів (контрактів), затверджених наказом Міністерства науки і освіти України від 05 жовтня 2015 року № 1005, конкурс на заміщення посади науково-педагогічного працівника в порядку конкурсного відбору або обрання за конкурсом оголошує керівник вищого навчального закладу, про що видається відповідний наказ. Оголошення про проведення конкурсу, терміни та умови його проведення рекомендовано розміщувати на офіційному веб-сайті вищого навчального закладу, а в разі конкурсного відбору або обрання за конкурсом на посади деканів факультетів, директорів навчально-наукових інститутів, завідувачів (начальників) кафедр, директора бібліотеки також публікувати у друкованих засобах масової інформації.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд установив, що ОСОБА_1 , ознайомившись з наказом про укладення строкового трудового договору, його законність не оспорювала й вважала доведеним порушення її трудових прав лише після сплину дії строкового договору - проведення конкурсу на заміщення посади, яку позивач обіймала й обрання за результатами конкурсу іншої особи.

При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що посада, яку обіймала ОСОБА_1 передбачає конкурсний відбір та контрактну (строкову) форму трудового договору й після проведення якого на підставі відповідних наказів керівника університету та рішень вченої ради, законність яких позивачем не оспорено, тобто її правомірно було звільнено на підставі п. 2 ст.36 КЗпП України - закінчення строку дії трудового договору.

У зв`язку з наведеним, відсутні правові підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 43, 55, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 21, 23, 36 Кодексу Законів про працю України,ст.ст.256, 257, 267 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 13, 81,141, 258, 263, 265, 273, 280-282, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 14 лютого 2022 року.

Суддя: О.Л. Бусик