Справа №477/843/21
Провадження №2/477/177/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м.Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Саукової А.А.,

при секретарі - Тристан В.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Терзі О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВАН КЛІК» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду через свого представника - адвоката Скочиляс І.М., в подальшому збільшивши позовні вимоги, просила стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ВАН КЛІК» страхове відшкодування в розмірі - 30 000 грн., пеню в сумі 2727,95 грн., три відсотки річних в сумі 522,74 грн., інфляційні витрати в сумі 1000, 81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що 08 жовтня 2020 року приблизно о 23-40 год., водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частині пр. Центральному в м. Миколаєві, в районі будинку №76, здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_4 . В результаті ДТП ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження. В подальшому ОСОБА_4 помер в реанімаційному відділені ЛШМД м. Миколаєва.

Позивач є матір`ю загиблого ОСОБА_4 .

За фактом вказаної ДТП 08 жовтня 2020 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000294 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 , як володільця транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» (поліс № 201040337).

05 січня 2021 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 , а саме 30 000,00 грн. моральної шкоди.

27 січня 2021 року від представника ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» надійшло повідомлення про те, що рішення про виплату страхового відшкодування буде прийнято після отримання відповідачем відповідного рішення по кримінальній справі за фактом даної ДТП , вказавши, що відповідно до с. 36. Закону страховик зупиняє розгляд справи до отримання вироку суду по кримінальній справі, який вступив в законну силу.

В той же день на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про виплату страхового відшкодування, ОСОБА_2 к розмірі 30 000,00 грн. моральної шкоди.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо- транспортної пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

З рішенням страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування через зупинення строків розгляду справи і прийняття рішення про виплату страхового відшкодування позивач погоджується, вважає його безпідставним, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа - пішохід, цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, настає незалежно від вини.

Також з моменту отримання страховиком заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а потерпіла так і не отримала належного страхового відшкодування.

Згідно ст. 36.5 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодувати сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеного, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути страхове відшкодування у розмірі 30 000 грн., пені (за період з 06 квітня 2021 року по 03 листопада 2021 року) в сумі 2727,95 грн., три відсотки річних (за період з 06 квітня 2021 року по 03 листопада 2021 року) в сумі 522,74 грн., інфляційні витрати (за період з 06 квітня 2021 року по 03 листопада 2021 року) в сумі 1000, 81 грн., підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки в добровільному порядку зазначена сума відповідачем не сплачена, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення її в судовому порядку.

У відзиві відповідачем зазначено, що оскільки на дату подання позовної заяви відсутнє рішення суду у кримінальній справі, яким надана правова оцінка діям водія ОСОБА_3 та їх наслідкам, а обставини по справі підлягають доказуванню, вважали, у страховика - ПрАТ «СК «Ван Клік» на підставі положень ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не закінчився строк на прийняття рішення по страховій справі. Також зазначив, що за результатом розгляду скарги ОСОБА_2 та письмових пояснень страховика, Національний банк України підтвердив правомірність рішення ПрАТ «СК`Ван Клік» призупинти строк на прийняття рішення по страховій справі до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. На підставі викладеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позову (том № 1, а.с.112-117).

У своїй відповіді на відзив представник позивача зазначила що аргументи відповідача, є необґрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги при вирішенні даної справи. Доводи, викладені у відзиві, спрямовані лише на те, щоб уникнути законної виплати страхового відшкодування і жодним чином не спростовують доводів позивача. Вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. В зв`язку з чим просив позов задовольнити в повному обсязі (том № 1, а.с.88).

У письмових запереченнях представник відповідача вказав, що позивачем не надано доказів на підтвердження вини водія, як і не надано доказів на підтвердження наявності причинно- наслідкового зв`язку між діями водія та завданою шкодою (том № 1, а.с.103-106).

У письмових додаткових поясненнях представник позивача вказала, що прийняття відповідачем рішення про зупинення строків розгляду у виплаті страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на нормах спеціального Закону та порушує право потерпілої на отримання страхового відшкодування (том № 1, а.с.185-186.)

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , позов підтримала та просила його задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Терзі О.С., позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000294, 08 жовтня 2020 року були внесені відомості та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України відносно ОСОБА_3 , який керуючи автомобілем марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частині пр. Центральному в м. Миколаєві, в районі будинку №76, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . В результаті ДТП ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер у лікарні, що підтверджено копією свідоцтва про смерть (том № 1, а.с. 8,9).

Відповідно до копій паспорту, свідоцтва про народження позивач ОСОБА_2 є матір`ю загиблого ОСОБА_4 (том № 1, а.с. 10,12).

Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» (поліс № 201040337) (том № 1, а.с. 7). Зазначені обставини не оспорюються.

05 січня 2021 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 в сумі 30 000 грн. моральної шкоди (том № 1, а.с.5).

27 січня 2021 року на адресу відповідача було направлено досудову вимогу протягом 90-денного терміну про виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 в розмірі 30 000 грн. моральної шкоди(а.с.18-20).

Листом від 05 лютого 2021 року представником ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» адвокатом Терзі О.С. надано відповідь, в якій зазначено, що керуючись ст. 36 Закону строк на прийняття рішення по страховій справі припиняється, до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили (а.с.21-22).

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно положень ст. 27 Закону, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Отже, дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 08 жовтня 2020 року та внаслідок якої загинув потерпілий ОСОБА_4 , є страховим випадком, а тому у відповідача, відповідно до ст.27 Закону, виник обов`язок виплатити страхове відшкодування матері загиблого - ОСОБА_2 , яке, відповідно до ст. 27 Закону, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020рік», та враховуючи право обох батьків на відшкодування, складає 30 000грн.

Згідно з п.35.1. ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Положення статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП.

Згідно ч. 36.1 ст. 36 Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до даної статті страховик чи МТСБУ приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Прийняття рішення про зупинення розгляду справи Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено.

Таким чином, прийняття відповідачем рішення про зупинення строків розгляду у виплаті страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду є необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на нормах спеціального Закону та порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування.

Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6- 208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі.

Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому встановлено факт завдання шкоди позивачу.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.

Згідно роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно ст. 1193 Цивільного кодексу України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно змісту статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки неодноразово висловлені Верховним Судом у постановах від від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц, від 03 червня 2020року у справі № 345/3335/17, від01 липня 2020 року у справі № 554/858/19

Отже, доводи відповідача про те, що обов`язок страховика відшкодувати завдану шкоду настає лише за наявності вини особи, є необґрунтованими.

Згідно ст. 36.5 вищевказаного Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Щодо посилання представника відповідача на лист Національного банку України, в якому, на думку представника відповідача, підтверджено правомірність рішення ПрАТ «СК`Ван Клік» про призупинення строку на прийняття рішення по страховій справі до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Суд зазначає, що у вказаному листі Національного банку України продубльовано відповідь страхової компанії на запит НБУ.

Також у листі зазначено, що НБУ не здійснює перевірки страхових компаній на підставі кожного окремого звернення та повідомлено про можливість вирішення спорів, пов`язаних із страхуванням, у судовому порядку (Том № 1, а.с.151-155).

Отже, посилання відповідача на лист НБУ, як на підтвердження правомірності своїх дій - є помилковим.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування у розмірі 30 000 грн., пені в сумі 2727,95 грн., три відсотки річних в сумі 522,74 грн., інфляційні витрати в сумі 1000, 81 грн., підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно пунктів 1,2 частини 3 статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з залученням експерта..

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У відповідності до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно частини 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано договір про надання правової допомоги від 16 квітня 2021 року, укладений між адвокатом скочиляс І.М. та Шин Н.О., відповідно до якого сторони домовились, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги відповідно до цього договору становить 10000 грн. (а.с.23-27), ордер серії ВС № 1072756 від 27 квітня 2021 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.29).

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи та вважає за можливе стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

Керуючись статями 258-259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВАН КЛІК» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування, задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ВАН КЛІК» ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України -13934129, на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі - 30 000 грн., пеню в сумі 2727,95 грн., три відсотки річних в сумі 522,74 грн., інфляційні витрати в сумі 1000, 81 грн., на загальну суму 34251 (тридцять чотири тисячі двісті п`ятдесят одна) грн. 50 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ВАН КЛІК», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України -13934129, на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 ( десять тисяч) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ВАН КЛІК», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України -13934129, на користь держави судовий збір в сумі 908(дев`ятсот вісім ) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ;

представник позивача - адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна, м.Львів а/с1250,79000;

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВАН КЛІК», вул. Пушкіна, 47 м.Полтава, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України -13934129.

Повний текст рішення складений і підписаний 07 лютого 2022 року.

Суддя А.А. Саукова