Справа № 726/2249/21
Провадження № 2/727/624/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого - судді: Одовічен Я.В.

За участю секретаря: Філатової К.А.

Представника позивача: ОСОБА_1

Представника відповідача: Олару Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

Посилався на те, що 22.12.2019 року в м.Чернівці сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: марки «Mercedes» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , та марки «Toyota» д.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 .

Постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 17.06.2020 року відповідача було визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22.12.2019 року.

У результаті ДТП автомобіль марки «Toyota» д.н. НОМЕР_2 отримав пошкодження, а його власник зазнав матеріальних збитків.

На час настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Mercedes» д.н. НОМЕР_1 не був забезпечений чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що підтверджується відсутністю інформації щодо страхування вказаного транспортного засобу в єдиній централізованій базі даних МТСБУ.

Заподіяна шкода, яка виникла внаслідок ДТП, не була відшкодована відповідачем потерпілій особі.

Транспортний засіб марки «Toyota» д.н. НОМЕР_2 на час ДТП був забезпечений за полісом АО-0571181.

У зв`язку з настанням вказаної події власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_4 з метою отримання відшкодування звернулася до МТСБУ з відповідною заявою про виплату відшкодування.

Тому, у зв`язку з настанням страхової події у МТСБУ виник обов`язок по відшкодуванню завданих внаслідок аварії збитків потерпілій особі.

Згідно ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП.

Для здійснення робіт, спрямованих на встановлення розміру відшкодування, МТСБУ надало доручення суб`єкту оціночної діяльності ОСОБА_5 . Оцінювачем була визначена вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Toyota» д.н. НОМЕР_2 , яка склала 187218,45 гривень. Витрати МТСБУ за встановлення розміру збитку склали 1300 гривень.

Керуючись нормами п.п. «а» п.41.1, ст.41 Закону, в редакції, яка діяла на момент ДТП, та у межах страхової суми, що була чинною на день настання події, МТСБУ 03.08.2020 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі у розмірі 130000 гривень.

Враховуючи наведене, на підставі п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважає, що в даному випадку у позивача наявні підстави для звернення до суду з регресним позовом до відповідача про відшкодування завданої шкоди.

Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь МТСБУ суму виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу у розмірі 130000 грн. 00 коп. та понесені судові витрати.

Представником відповідача було подано відзив на позов. У відзиві останній заперечував проти позовних вимог. Вказував на те, що в основу позову як підставу позовних вимог покладений звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №65547 від 21.01.2020 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_5 .

Сторона відповідача не погоджується із визнанням вказаного звіту про оцінку належним та допустимим доказом у справі.

Так, ознайомившись із даними реєстру атестованих судових експертів встановлено, що будь-яких відомостей про такого судового експерта як ОСОБА_5 відсутні, а тому він не є судовим експертом, а отже його звіт не є доказом відповідно до вимог ст.76 ЦПК України.

Також не погоджується з актом огляду транспортного засобу від 22.12.2019 року, оскільки він виконаний із порушенням вимог чинного законодавства, а саме «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», зокрема у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 не було надано можливість бути присутнім під час проведення огляду даного транспортного засобу, чим було порушено його права.

На думку відповідача, позивач навмисно зробив визначення вартості збитків у оцінювача, при цьому не викликавши іншу сторону, щоб збільшити вартість матеріального збитку, оскільки жодний судовий експерт, який за дачу свідомого неправдивого висновку може бути притягнутий до кримінальної відповідальності, не погодився б на вищевказані неправомірні дії.

Аналогічна позиція викладена Чернівецьким апеляційним судом у справі №726/1355/20 від 16.04.2021 року, під час розгляду якої досліджувався вищевказаний висновок оцінювача ОСОБА_5 .

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив викладені в ньому обставини.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду показав, що за замовленням МТСБУ ним було складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу. Огляд транспортного засобу він проводив особисто. Ним було складено два звіти за результатами огляду одного автомобіля, оскільки до нього, окрім страховика, також звернулась потерпіла особа. У звіті, складеному за замовленням МТСБУ, зазначено про присутність осіб при огляді транспортного засобу, оскільки останні за вимогою замовника оцінки повідомлялись ним про огляд та були присутні. Зокрема, на аркуші третьому звіту вказано, що огляд транспортного засобу було проведно у присутності довіреної особи власника КТЗ ОСОБА_3 , та довіреної особи учасника ДТП ОСОБА_7 . Також на акті огляду транспортного засобу наявний підпис підпис довіреної особи учасника ДТП. Ініціали учасника Мороз відрізняються від ініціалів відповідача, оскільки це була його довірена особа, а не він особисто. Це міг бути його родич, хто саме це був він не пам`ятає, оскільки з того часу минуло більше двох років. Також зазначив, що будь-яких зауважень у довірених осіб до акту огляду не було.

Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, підстави та умови відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст.22 та Главою 82 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як було встановлено судом, постановою Садгірського районного суду м.Чернівці від 17.06.2020 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та провадження у справі закрито у зв`язку з пропуском строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.6-7).

Постановою суду від 17.06.2020 року, встановлено, що ОСОБА_2 22.12.2019 року о 19 год. 00 хв. в м.Чернівці по вул.Калинівській, 28, керуючи транспортним засобом марки «Mercedes» д.н. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки , не отримав безпечної швидкості руху, та допустив наїзд та автомобіль марки «Toyota» д.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 . Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На час розгляду справи в суді дана постанова є чинною, не скасовувався, а тому суд вважає встановленим факт вини водія ОСОБА_2 в настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22.12.2019 року.

Судом також встановлено та з матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Mercedes» д.н. НОМЕР_1 застрахована не була (а.с.8-9).

Натомість, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Toyota Land Cruiser", н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ СК "Уніка», що підтверджується страховим полісом №АО/571181 (а.с.13-14,15).

Як вбачається з дослідженого судом полісу №АО/571181, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 гривень, розмір франшизи -1000 гривень (а.с.15).

27.12.2019 року потерпілою особою ОСОБА_4 було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.10-11).

22.06.2020 року ОСОБА_4 звернулася до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.12).

Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт них засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пунктом 9 частини першої цієї статті віднесено страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями ст.9 Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Як було встановлено судом, 22.06.2020 року у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована не була, потерпіла особа звернулася з заявою до МТСБУ про виплату страхового відшкодування, на підставі чого страховиком було виплачено відшкодування у розмірі 130000 грн. 00 коп.(а.с.23).

Такий розмір страхового відшкодування було визначено на підставі звіту про оцінку вартості матеріального збиту, завданого власнику колісного транспортного засобу №65547 від 21.01.2020 року (а.с.28-40).

Для визначення матеріального збитку, завданого автомобілю марки "Toyota Land Cruiser", н.з. НОМЕР_2 , МТСБУ надало відповідне доручення від 13.01.2020 року оцінювачу ОСОБА_5 . За послуги оцінювача ОСОБА_5 МТСБУ понесло витрати у розмірі 1330 грн., що підтверджується актом виконаних робіт і платіжним дорученням від 18 березня 2020 року (а.с.18, 24).

Вказаний звіт було складено оцінювачем ОСОБА_5 , яким визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки "Toyota Land Cruiser", н.з. НОМЕР_2 на дату оцінки у розмірі 187218 грн. 45 коп.

До звіту долучено акт огляду транспортного засобу від 21.01.2020 року, складений оцінювачем ОСОБА_5 , в якому відображено опис ушкоджень транспортного засобу, здійснено фото фіксацію до нього та проведено ремонтну калькуляцію. Огляд проводився за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , що підтверджується їх підписами. Будь-які зауваження учасниками до огляду не внесені (а.с.31-38).

Зазначена шкода особисто відповідачем не відшкодована.

Згідно ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Одночасно ст.38 Закону визначені правові підстави звернення страховика з регресним позовом до страхувальника.

Так, згідно ст. 38.2.1 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Положеннями ст. 40 Закону регламентовано, що моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом ст.41.1 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, позивач посилається на звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ N65547 і проведеного ОСОБА_5 на замовлення МТСБУ від 21.01.2020 року.

Представник відповідача не погоджується із вказаним звітом та вважає даний доказ неналежним, оскількиОСОБА_5 не є судовим експертом, а отже його звіт не є доказом відповідно до вимог ст.76 ЦПК України.

Також не погоджується з актом огляду транспортного засобу від 22.12.2019 року, оскільки він виконаний з порушенням вимог чинного законодавства, а саме «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», зокрема у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 не було надано можливість бути присутнім під час проведення огляду даного транспортного засобу, чим було порушено його права.

Даючи оцінку аргументам сторін, суд зауважує наступне:

Відповідно до частин першої, другої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Так, при складенні звіту №65547 від 21.01.2020 року оцінювач керувався Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів", яка затвердженанаказом N 142/5/2092 МЮУ та Фонду держмайна України від 24.11.2003 року

Згідно п. 5.1 розділу 5.1 Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Відповідно до вимог п. 5.2 "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів" у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

На виконання вимог вказаної Методики оцінювачем було безпосередньо проведно огляд КТЗ.

Під час огляду були присутні довірена особа власника КТЗ ОСОБА_3 , та довірена особи учасника ДТП ОСОБА_7 , що підтверджується їх підписами в акті огляду транспортного засобу від 21.01.2020 року.

Надаючи оцінку наявному в матеріалах справи звіту на предмет відповідності його вимогам "Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів", яка затверджена наказом N 142/5/2092 МЮУ та Фонду держмайна України від 24.11.2003 року, суд вважає доводи представника відповідача щодо порушення останньої безпідставними.

Так, на вимогу замовника оцінювачем було забезпечено присутність заінтересованих осіб під час огляду КТЗ.

З огляду на зазначене, суд визнає звіт №65547 від 21.01.2020 року належним та допустим доказом у справі.

Доводи представника відповідача про не згоду з актом огляду транспортного засобу від 22.12.2019 року, оскільки він виконаний з порушенням вимог чинного законодавства, а саме «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», зокрема у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 не було надано можливість бути присутнім під час проведення огляду даного транспортного засобу, чим було порушено його права, суд відхиляє, оскільки вказаний огляд проводився не оцінювачем, а працівниками поліції під час складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Окрім того, акт огляду від 22.12.2019 року не слугував підставою складання звіту оцінювача від 21.01.2020 року. Натомість, його було складено на підставі акту огляду транспортного засобу від 21.01.2020 року.

Також не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що позивачем було безпідставно виплачено страхове ввідшкодування у розмірі 130000 гривень, оскільки полісом страхування потерпілої особи №АО/571181, визначено страхову суму на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100000 гривень, розмір франшизи -1000 гривень.

Так, згідно Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 3470 від 29.12.2015 року «Про внесення змін до розпорядження Держфінпослуг від 09 липня 2010 року № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що: розмір страхової суми за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 100000 гривень на одного потерпілого.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 538 від 09.04.2019 року «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що в абзацах другому, третьому пункту 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 року № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2010 року за № 689/17984, цифри «100000», «200000» замінити відповідно цифрами «130000», « 260000».

Отже, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована не була, позивачем правомірно відповідно до вимог законодавства було визначено розмір страхового відшкодування у розмірі 130000 гривень.

Також суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог МТСБУ про стягнення з ОСОБА_8 витрат на послуги оцінювача.

Зокрема, згідно з пунктом 40.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Відповідно до пункту 3 Порядку залучення Моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 23 лютого 2006 року N 5417, залучення представника МТСБУ для визначення причин настання страхових випадків, розміру збитків здійснюється на підставі договору.

Згідно з пунктом 41.4. статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює оплату послуг аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, залучених відповідно до пункту 40.3 статті 40 цього Закону.

Судом встановлено, що на підставі акту виконаних робіт за дорученням МТСБУ N65547 від 13.01.2020 року позивач 18 березня 2020 року перерахував 1330 гривень аварійному комісару оцінювачу ОСОБА_5 в рахунок оплати його послуг, наданих згідно з умовами договору (а.с.18-20, 24).

Враховуючи сплату позивачем 1300 грн. за послуги суб`єкта оціночної діяльності, суд вважає, що дана сума також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду у Постанові від 22.07.2019, прийнятій у подібних правовідносинах (справа № 185/5812/16-ц).

З огляду на те, що внаслідок дій відповідача було пошкоджено автомобіль «Toyota» д.н. НОМЕР_2 та в порушення умов Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільно-правову відповідальність відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП застраховано не було, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 130000 грн. та понесені витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 1300,00 грн.

Згідно з частиною другою статті 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підставі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється назасадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав таобов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1)керує ходомсудового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповіднодо цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченихцим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У позасудовому порядку питання про відшкодування шкоди в порядку регресу між сторонами вирішено не було, у зв`язку з чим наявне оспорене право позивача на відшкодування шкоди в порядку регресу, за захистом якого він змушений був звернутися до суду.

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового розгляду в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають.

Відповідно до ст. 141 ч. 1 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 18, 80, 89, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП не відомий), який проживає в АДРЕСА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (Код ЄДРПОУ - 21647131), яке розташоване в м.Київ вул.Русанівський Бульвар, 8 в порядку регресу кошти у розмірі 130000 гривень, а також 1300 гривень, понесених витрат на залучення оцінювача.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП не відомий), який проживає в АДРЕСА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (Код ЄДРПОУ - 21647131), яке розташоване в м.Київ вул.Русанівський Бульвар, 8 судовий збір у розмірі 2270 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення буде складено 29.06.2022 року.

Суддя Одовічен Я. В.