Дата документу 14.02.2022 Справа № 311/5797/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 311/5797/21Головуючий у 1-й інстанції Нікандрова С.О.
Пр. № 22-ц/807/968/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2021 року про відмову у видачі судового наказу у справі за заявою Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» (далі ПрАТ «ЗЗРК») про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ПрАТ «ЗЗРК» звернулось до суду із вищезазначеною заявою (а.с. 2-3), в якій просило стягнути в порядку ст. 541 ЦК України (солідарно) з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги по кімнаті АДРЕСА_1 за період з листопада 2018 року по листопад 2021 року у сумі 18877,11 грн., а також судовий збір у сумі 227,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Нікандрову С.О. (а.с. 6).

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2021 року (а.с. 7-8) у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги за заявою ПрАТ «ЗЗРК» у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, заявник ПрАТ «ЗЗРК» у своїй апеляційній скарзі (а.с. 10-13) просило ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 49).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 53), дану справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України (а.с. 54).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не скористались своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу заявника ПрАТ «ЗЗРК» у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга заявника ПрАТ «ЗЗРК» у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у видачі судового наказу за заявою ПрАТ «ЗЗРК» у цій справі, керувався ст.ст. 163, 165, 166, 353-355 ЦПК України, та виходив із того, що заявником пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості з двох боржників, що не відповідає ст. 163 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Ч. 2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі, якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Отже, виходячи з положень Закону України «Про виконавче провадження» кількість виконавчих документів (якими є судові накази) повинна відповідати кількості боржників.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 ЦПК України при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.

Вимоги до змісту судового наказу визначені ст. 168 ЦПК України.

Зокрема, згідно вказаної норми Закону у судовому наказі зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) стягувана і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стягувана та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків стягувана та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта стягувана та боржника для фізичних осіб - громадян України, а також інші дані, якщо вони відомі суду, які ідентифікують стягувача та боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 168 ЦПК України судовий наказ складається і підписується суддею у двох примірниках, один з яких залишається у суді, а другий видається під розписку або надсилається стягувачу на його офіційну електронну адресу, або рекомендованим листом із повідомленням про вручення, чи цінним листом з описом вкладеного після набрання ним законної сили у разі відсутності електронної офіційної адреси.

Ч. 1 ст. 163 ЦПК України, у заяві про видачу судового наказу зазначаються, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що положення ЦПК України передбачають видачу судового наказу стягувачу лише в одному примірнику щодо одного боржника.

Можливість стягнення з декількох боржників за судовим наказом не визначена процесуальним законом.

Заявником ПрАТ «ЗЗРК» заявлено вимогу про стягнення заборгованості з двох боржників, що не відповідає вимогам ст.163 ЦПК України.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заява про видачу судового наказу не підлягає задоволенню.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Вимогам законності та обґрунтованості ухвала суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Оскільки, суд першої інстанції при вирішенні питання не звернув належної уваги на те, що відповідно до ст. 541 ЦК України зобов`язання з оплати комунальних послуг мають солідарний характер, а тому особи, що проживають в житлі заявника (кімната) несуть солідарні зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг.

А тому, заявник ПрАТ «ЗЗРК» у відповідності до ст. 541 ЦК України мав право подати до суду першої інстанції вищезазначену заяву про видачу вищевказаного судового наказу про стягнення заборгованості за квартплату та житлово-комунальні послуги в порядку ст. 541 ЦК України (тобто солідарно) з боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ст. 165 ч. 1 п. п. 1-9 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

Апеляційним судом встановлено, що в обґрунтування відмови у видачі наказу у цій справі суд першої інстанції на п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, а саме: заява подана з порушенням вимог ст. 163 цього Кодексу.

Проте, на припущеннях ґрунтуються висновки суду першої інстанції у цій справі про те, що вищезазначена заява заявника ПрАТ «ЗЗРК» у цій справі подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, оскільки заявником зазначено в його вищезазначеній заяві більше, ніж одного боржника.

Так як, апеляційним судом встановлено, що ст. 163 ЦПК України таких обмежень прямо не містить. Отже, все, що не заборонено, те дозволено.

Посилання суду першої інстанції в обґрунтування своєї відмови у цій частині на Закон України «Про виконавче провадження» є безпідставним.

Оскільки, судовий наказ є судовим рішенням в силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 4 ЦПК України.

Лише ЦПК України містить порядок ухвалення судових рішень судом, у тому числі в порядку наказного провадження (ст. ст. 160-173 Розділ ІІ «Наказне провадження» ЦПК України). ЗУ «Про виконавче провадження» визначає вже порядок виконання цих судових рішень.

Крім того, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що правила ст. 168 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, слід застосовувати до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів, з урахуванням вимог п. 17.1 Перехідних положень цього Кодексу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ПрАТ «ЗЗРК» ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах.

Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали суду, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, та в силу вимог ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду (вирішення процесуального питання) до суду першої інстанції.

Також встановлено, що заявником ПрАТ «ЗЗРК» при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду було сплачено судовий збір (а.с. 25).

Однак, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного із розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції у подальшому за результатами розгляду ним справи.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 367, 369, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» задовольнити.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2021 року у цій справі скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 14.02.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.