ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року

справа № 703/1096/20
провадження № 22-ц/821/1295/22
категорія: 304090300

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря - Винник І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, у складі головуючого судді Прилуцького В. О.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

06 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вищезазначеним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 липня 2019 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики в сумі 324 000 гривень, які остання зобов`язувалася повернути до 30 січня 2020 року, що було засвідчено письмовою розпискою.

До наведеної дати відповідачка отримані кошти не повернула та, незважаючи на неодноразові вимоги позивача про повернення суми боргу, ухиляється від виплати, а тому в зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань позивач звернувся до суду з даним позовом.

22 червня 2020 року стороною позивача збільшено позовні вимоги. Відповідно до їх змісту ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором позики від 15 липня 2019 року в розмірі 333 026,10 гривень, з яких 324 000 гривень сума основного боргу, 3 824,30 гривень - 3% річних, та 5 201,80 гривень сума інфляційних втрат.

Крім того, просив стягнути з відповідачки понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 258 гривень та судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 5 000 гривень, а всього 8 330,26 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайоного суду Черкаської області від 26 липня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15 липня 2019 року в розмірі 333 026,10 гривень, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 258 гривень та судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 5 000 гривень, а всього 341 284,10 гривень.

Рішення мотивовано тим, що наявність оригіналу розписки у позивача ОСОБА_1 (позикодавця) згідно з положеннями ст. 545 ЦК України вказує на те, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. А тому вимоги в частині стягнення боргу в розмірі 324 000 гривень підлягають до задоволення.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Враховуючи те, що спірні правовідносини за своєю суттю є грошовим зобов`язаннями, а отже на них поширюється дія ст. 625 ЦК України.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, наведеного в заяві про збільшення позовних вимог, вбачається, що відповідачка має заборгованість з інфляційних витрат 5 201,80 гривень та 3% річних від простроченої суми в розмірі 3 824,30 гривень, які також підлягають стягненню, оскільки вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими.

Враховуючи критерії розумності розміру витрат на правничу допомогу, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, суд прийшов до висновку, що витрати за надання правничої допомоги понесені позивачем підлягають відшкодуванню в розмірі 5 000 гривень. Саме така сума коштів, за висновком суду, відповідає обсягу виконаних робіт адвокатом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу,

В апеляційній скарзі, поданій 24 серпня 2022 року, ОСОБА_2 порушено питання про скасування рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2022 року у даній справі з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з неї на його користь заборгованості за договором позики.

Мотивація апеляційної скарги зводиться до того, що позивачем не доведено факту передачі скаржниці суми боргу. Доводи викладені в позовній заяві не підтверджуються жодними доказами. Оскаржуване рішення прийняте судом без її участі та участі її представника лише на підставі матеріалів поданих позивачем, що призвело до неповного з`ясування обставин справи. Крім того, необізнаність про дату та час розгляду справи позбавило її заявити клопотання про виклик свідків, які б спростували твердження позивача.

Також в апеляційній скарзі скаржниця зазначила, що клопотання про виклик свідків буде заявлено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Салюк С. М. посилаючись на необґрунтованість та недоведеність вимог апеляційної скарги просив відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення відповідно залишити без змін.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 31 серпня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2022 року у вказаній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09 вересня 2022 року справу призначено до розгляду на 28 вересня 2022 року на 10:30 год. з повідомленням учасників справи про дату, час та місце її розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що 15 липня 2019 року ОСОБА_2 складено письмову розписку, за якою вона отримала в борг від ОСОБА_1 кошти в сумі 324 000 гривень, які зобов`язалася повернути до 30 січня 2020 року.

Під текстом вищевказаної розписки виконаний рукописний текст: «15.07.2019 року, підпис, ОСОБА_3 ». Крім того, зазначено, що розписка написана власноручно в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Викладені у розписці обставини засвідчені підписами вказаних свідків (т.1 а. с. 7).

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 33 3026,10 гривень, витрати за надання правничої професійної допомоги в розмірі 5 000 гривень та судовий збір в розмірі 3 258 гривень, а всього 341 284, 10 гривень (т. 1 а. с. 51- 56).

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 березня 2021 року скасовано заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 листопада 2020 року, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (т. 1 а. с. 83-84).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Від ОСОБА_2 поштою на адресу суду надійшло клопотання про перенесення розгляду апеляційної скарги, мотивоване тим, що її правозахисника (без зазначення прізвища, ім`я та по батькові, підстав здійснення представництва в суді апеляційної інстанції) було мобілізовано до ЗСУ та на момент розгляду справи він буде перебувати на військовій службі, водночас дня заявниці є принциповим слухання справи за участю правозахисника для захисту її прав. Крім того, в момент розгляду скарги вона перебуватиме в іншій області (без зазначення підстав та часу відсутності за місцем реєстрації та проживання). Водночас згідно до поштового штемпеля на конверті клопотання направлено з м. Сміли Черкаської області 24.09.2022.

У свою чергу особа, яка представляла інтереси ОСОБА_2 в суді першої інстанції, а саме адвокат Райнов С. Г. повідомлений про розгляд справи з використанням засобів мобільного зв`язку 13.09.2022.

Отже наведене клопотання не обґрунтоване та не підтверджене будь-якими доказами, тоді як сторона є належно повідомленою про розгляд справи, що підтверджується її клопотанням, і підстав для відкладення її розгляду немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Салюка С. М., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

У відповідності до ч. 6 приведеної статті в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу нп вищевказані правові позиції сформульовані Верховним Судом у постановах: від 31 жовтня 2018 року у справі № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762 св 18; від 14 липня 2021 року у справі № 266/7291/18-ц, провадження № 61-96св21; від 19 січня 2022 року у справ № 186/430/16-ц, провадження № 61-7823св20.

Відповідає обставинам справи та правовідносинам, які виникли між сторонами, посилання суду першої інстанції на висновки, сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц відповідно до яких ст. 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання.

Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Отже, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Аналізуючи матеріали справи колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли зобов`язання, які випливають із договору позики.

Суд першої інстанції всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши надані докази, давши їм оцінку, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, прийшов до правильного висновку, що відповідачка не виконала свого зобов`язання за договором позики та правильно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 .

Місцевим судом, згідно ч. 4 ст. 265 ЦПК України, даючи оцінку доказам у справі, належним чином мотивовано причини відхилення одних доказів та взяття до уваги інших доказів.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

З огляду на те що, відповідно до ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, наведене спростовує аргументи апеляційної скарги, щодо не виклику свідків в процесі розгляду справи судом першої інстанції. Крім того, апеляційний суд зазначає, що анонсоване у змісті поданої ОСОБА_2 апеляційної скарги клопотання про виклик свідків до суду апеляційної інстанції не скеровувалося та, враховуючи приведені норми права, не могло вплинути на результати вирішення спору в разі його подання.

На ряду з викладеним, апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги, щодо безгрошів`я договору позики, оскільки вони спростовуються безпосередньо самим договором позики, що укладений у простій письмовій формі та власноруч написаною відповідачкою ОСОБА_2 розпискою.

У спосіб визначений ст. 1051 ЦК України ОСОБА_2 спірний договір не оскаржила.

Виходячи з фундаментального принципу змагальності сторін відсутні докази в контексті ст. 81 ЦПК України, щодо будь-якого психологічного чи іншого тиску, на відповідачку, а також введення в її оману при укладенні договору позики від 15 липня 2019 року на суму 324 000, 00 гривень.

Отже, установивши, що наявний в матеріалах справи оригінал розписки ОСОБА_2 містить підтвердження факту отримання грошової суми від ОСОБА_1 та зобов`язання її повернути, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про стягнення суми боргу в 324 000,00 гривень та 3% річних в розмірі 3 824,30 гривень і інфляційних витрат в розмірі 5 201,80 гривень, як компенсаційних витрат, що виступають способом захисту майнового права та про які було заявлено позивачем.

Відповідно до статті 375 України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, отже відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2022 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко