КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 362/5659/21 Головуючий у суді першої інстанції - Кравченко Л.М.
Номер провадження № 22-ц/824/4522/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРАТ-ПЛЮС» про визнання розпорядження незаконним та скасування державної реєстрації земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом, відповідно до якого просив: визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки загальною площею 3,17 га, яка розташована на території Крушинської сільської ради Васильківського району, з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства з кадастровим номером :06:027:0026 від 22 квітня 2008 року; визнати недійсним договір міни №1956 земельної ділянки площею 3,17 га, яка розташована на території Крушинської сільської ради Васильківського району, з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства, з кадастровим номером :06:027:0026 від 20 липня 2011 року; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 3,17 га, яка розташована на території Крушинської сільської ради Васильківського району, з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства, з кадастровим номером :06:027:0026 за ТОВ «КАРАТ-ПЛЮС» від 11 травня 2018 року; поновити право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,4001 га, яка розташована на території Крушинської сільської ради Васильківського району, з цільовим призначенням: під будівництво АЗС, з кадастровим номером :06:027:0026, а також вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги подану ним заяву про усунення недоліків позовної заяви, де було зазначено всі обставини щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, а також обґрунтування яким чином порушується право позивача на володіння та користування належним йому на праві власності майном.

Доводами апеляційної скарги також є те, що суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, не вказав, які саме недоліки позовної заяви усунуто не було, що свідчить, на думку апелянта, про формальний підхід до вирішення справи та відсутністю встановлених процесуальним законодавством підстав для повернення позову.

Апелянт зазначає, що встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2021 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , мотивував своє рішення тим, що позивачем не було усунено недоліки позовної заяви в повному обсязі, а тому існують правові підстави для визнання поданої позовної заяви неподаною та повернення її позивачу.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із даним позовом, відповідно до якого просив : визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки загальною площею 3,17 га, яка розташована на території Крушинської сільської ради Васильківського району, з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства з кадастровим номером :06:027:0026 від 22 квітня 2008 року; визнати недійсним договір міни №1956 земельної ділянки площею 3,17 га, яка розташована на території Крушинської сільської ради Васильківського району, з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства, з кадастровим номером :06:027:0026 від 20 липня 2011 року; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 3,17 га, яка розташована на території Крушинської сільської ради Васильківського району, з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства, з кадастровим номером :06:027:0026 за ТОВ «КАРАТ-ПЛЮС» від 11 травня 2018 року; поновити право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,4001 га, яка розташована на території Крушинської сільської ради Васильківського району, з цільовим призначенням: під будівництво АЗС, з кадастровим номером :06:027:0026, а також вирішити питання судових витрат (а.с.1-16).

У переліку додатків до позовної заяви зазначалось: копія позовної заяви з додатками для відповідачів, квитанції про сплату судового збору, копію державного акту, копія витягу.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення даної ухвали (а.с.19-21).

Залишаючи позовну заяву без руху суд першої інстанції зазначив, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України. Так, вказано, що в порушення вимог п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивачем не зазначено про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів. Позивачем не обґрунтовано та не надано доказів, чим порушується його право володіння та користування належного йому на праві власності майна. Позивачем до позовної заяви не долучено жодного доказу на підтвердження обставин, викладених ним в позовній заяві, які б вказували на порушення відповідачами його прав та законних інтересів.

Судом першої інстанції також було наголошено, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 отримав копію вказаної ухвали про залишення позовної заяви без руху 09 листопада 2021 року (а.с.23).

В подальшому, 18 листопада 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, в межах строку, встановлено судом (а.с.24-28).

Відповідно до поданої заяви про усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, що всі докази, копії яких були подані до суду першої інтонації, окрім копії витягу, наявні у позивача в оригіналі. Вказано, що про наявність будь-яких інших доказів позивачу не відомо, як не відомо і про те, в кого вони знаходяться. Зазначено, що вказані обставини будуть з`ясовані виключно під час розгляду справи та у випадку необхідності позивачем буде заявлено відповідне клопотання про витребування тих чи інших доказів. ОСОБА_1 також вказує, що ним було зазначено про всі обставини справи, які порушують його права на вільне володіння належною йому на праві власності земельною ділянкою, а в позовній заяві наведено детальне обґрунтування заявлених позовних вимог із застосуванням норм чинного законодавства України.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було визнано неподаною та повернуто позивачу (а.с.29).

Так, відповідно до положень ч.1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до положень ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до положень ч.ч.1-6 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1 ст.185 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч. 5 ст. 185 ЦПК України).

Чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Чинне законодавство передбачає лише зазначення у позові переліку документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. При цьому обсяг доказів визначається сторонами у справі.

Також апеляційний суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що виходячи з вимог процесуального закону, оцінка наданих позивачем доказів у справі, в тому числі з підстав їх належності, допустимості і достовірності проводиться судом за результати розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження у справі.

Системний аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що позивачем в позовній заяві було наведено обґрунтування заявлених позовних вимог, а також зазначено перелік документів (доказів), які він бажає подати разом із позовною заявою на підтвердження заявлених позовних вимог.

Крім того, з поданої заяви про усунення недоліків позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 повідомив суд першої інстанції про те, що ним було зазначено про всі відомі йому документи, а також те, що у разі необхідності ним було заявлено відповідне клопотання про витребування доказів.

Ненадання відповідних доказів не може бути безумовною підставою для повернення позовної заяви позивачу, оскільки останній звернувся до суду за захистом своїх прав та надав відповідні документи, які вважав за потрібне для підтвердження своїх вимог.

Апеляційний суд також враховує, що визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів є завданням підготовчого провадження (п. 3 ч. 1 ст. 189 ЦПК України).

Суд першої інстанції не звернув увагу, що подання доказів можливе і на наступних стадіях цивільного процесу ( підготовчому засіданні).

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для повернення позовної заяви були відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення заявнику позовної заяви з підстав, передбачених ст. 185 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2021 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв