ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1782/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2022 р. смт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Говорухи В.О., за участю секретаря судового засідання Столяренко Н.П., розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Петриківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом,-

Встановив:

26.10.2021 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до Петриківської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Петриківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом.

Свою заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мама ОСОБА_2 . Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 2,250 га переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, що належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ ДП № 064915.

За життя її мати залишила заповіт від 11 листопада 1994 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лобойківської сільської ради народних депутатів Петриківського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 76. Відповідно до заповіту все належне їй майно заповіла своїм донькам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

28.02.2008 ОСОБА_3 склала заяву про відмову від спадкування по заповіту на користь ОСОБА_1

20.03.2016 вона вже отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 2,2485 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом на майно, що залишилося після смерті її матері. Звернувшись до державної нотаріальної контори Петриківського району отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , отримала відмову, оскільки відсутні правовстановлюючі документи про належність цього майна спадкодавцеві.

З огляду на викладене Позивач просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_2 , яке складається з: житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ,у порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою суду від 27.10.2021 відкрито провадження в даній справі та визначено справу розглядати в порядку загального позовного провадження.

03.03.2022 ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області виребувано у державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори Могильної Л.Г. копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

17.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 в підготовчому судовому засіданні не з`явилася надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити

Представник відповідачів Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав до суду заяву про вирішення справи без його участі, проти позову не заперечує.

Третя особа: Державний нотаріус Могильна Л.Г. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши та дослідивши усі надані по справі докази та давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , видане 24.12.2007.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок, який знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до заповіту вчиненого 11.11.1994, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лобойківської сільської ради народних депутатів Петриківського району Дніпропетровської області Парфєнтьєвой Т.І., зареєстрований в реєстрі за № 76, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповіла своїм донькам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частинах.

28.02.2008 ОСОБА_3 склала заяву про відмову від спадкування по заповіту на користь ОСОБА_1 .

Звернувшись до державної нотаріальної контори Петриківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, Позивачу постановою нотаріуса від 23.07.2010 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої ОСОБА_2 , оскільки у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок.

Згідно з листом Державного нотаріуса Петриківського районного нотаріального округу Могильної Л.Г. щодо надання інформації від 31.01.2022, на майно ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведена спадкова справа 87/2008 за заявою від 28.02.2008 від ОСОБА_1 про прийняття спадщини, та заяви ОСОБА_3 про відмову в прийнятті спадщини на користь ОСОБА_1 .

Згідно ст. 1235 ЦК У країни, позивачка є спадкоємцем за заповітом, майна померлої мати.

Тобто, будь-яких інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає, доказів в спростування даних обставин матеріали справи не містять.

Суд зауважує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Право фізичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В підтвердження того, що вказаний житловий будинок належав померлій ОСОБА_2 , Позивачем долучено до матеріалів справи копію акту від 05 березня 1992 року, відповідно до якого ОСОБА_2 був переданий житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований в Новомосковському міському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності на підставі акту переселенця, занесено в реєстрову книгу за номером 25-1 від 18.03.1992 року,

Крім того, відповідно до копії довідки (без дати та номера) виданої директором колгоспу «Більшовик» про то, що ОСОБА_2 виплатила за житловий будинок 2300 рублів.

Відповідно до довідки петриківської селищної ради, за підписом старости с. Лобойківка від 12.04.2022 згідно негосподарської книги за адресою АДРЕСА_1 , житловий будинок значиться за померлою ОСОБА_2 . Запис в погосподарську книгу здійснений з технічного паспорта 1992 року (а.с. 41).

Виникнення права власності у спадкодавця регулювалось зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність». Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української PCP від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5- 24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Суд зазначає, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на той час регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином судом встановлено, що право власності у ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 виникло, не дивлячись на відсутність даних в ОКП ''Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації''.

За таких обставин, Позивачем обгрунтовано, за відсутноситі правовстановлюючих документів, належність спірного будинку її матері ОСОБА_2 , яка заповіла його Позивачу.

Поза тим, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 20.03.2016 Державним нотаріусом Петриківського районного Могильною Л., Позивачка вже успадкувала майно за заповітом яке складається з земельної ділянки, після смерті ОСОБА_2 .

Розглядаючи дані позовні вимоги суд виходив з наступного.

Правовідносини, що є предметом спору регулюються Главою 29 ''Захист права власності ЦК України та Книгою Шостою ''Спадкове право'' Цивільного кодексу України 2004 року, оскільки спадщина відкрилася після 1 січня 2004 року.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст. 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до положень статей, ст.ст. 1223, 1233, 1268 ч.2 та 5 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Мінюсті 22 лютого 2012 року за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до ч. 1 ст.15, ч. 1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права.

З огляду на викладене, враховуючи, що Позивачем підтверджено право власності спадкодавця на житловий будинок, з метою забезпечення права на спадщину, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Судовий збір сплачений в повному обсязі, слід залишити за позивачем, оскільки позивач у своїй заяві просила сплачений нею судовий збір з відповідача не стягувати.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89 та 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 1216,1217, 1223, 1268, ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Петриківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на житловий будинок порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) право власності на житловий будинок, яки знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А», загальна площа 61,9 кв.м, житлова площа 40,9 кв.м, прибудова літ. «а», літня кухня літ. «Б», прибудова літ. «б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г», №1 хвіртка, № 2 ворота, № 3 огорожа, в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Судові витрати по сплаті судового збору залишити за Позивачем.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В. О. Говоруха