Єдиний унікальний номер судової справи 487/5665/21
Номер провадження 22-ц/812/47/22
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

14 лютого 2022 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Колосовського С.Ю.,

з секретарем судового засідання Калашник А.О.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 додаткове рішення, яке ухвалено Заводським районним судом міста Миколаєва 24 листопада 2021 року, під головуванням судді Лагоди А.А. в приміщені цього ж суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард» (далі АТ «Банк Форвард»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у липні ОСОБА_1 отримала на свій телефон повідомлення про те, що кошти, які знаходяться на її банківському рахунку, арештовано.

В подальшому позивач дізналась, що 22 червня 2021 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису №5750, вчиненого 03 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 11 368 грн. 83 коп. та плати за вчинення виконавчого напису в сумі 1 100 грн.

Зі змісту виконавчого напису вбачаться, що на його підставі пропонується стягнути заборгованість за кредитним договором №113325996 від 25 травня 2014 року, що нібито укладений між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард».

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що вказаний виконавчий напис вчинено із порушенням чинного законодавства України та без доведеності безспірності вимог кредитора, позивач просила визнати виконавчий напис №5750, вчинений 03 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 12 468 грн. 83 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, в позовній заяві позивачем зазначено, що орієнтовна сукупна вартість її судових витрат складає 6 362 грн., з яких 5 000 грн. витрати на професійну правничу допомогу, 1 362 грн. витрати по сплаті судового збору.

У зв`язку із зазначеним, ОСОБА_1 також просила вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з АТ «Банк Форвард» на її користь вказані судові витрати.

Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 03 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. (реєстраційний №5750) про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» грошових коштів в загальній сумі 12 468 грн. 83 коп.

Стягнуто з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 362 грн.

10 листопада 2021 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій, зазначав, що 05 листопада 2021 року під час ознайомлення з матеріалами справи та ухваленим судовим рішенням, він дізнався, що районним судом не було вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн., про які було заявлено під час подання позову.

У зв`язку із цим, представник позивача просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 5 000 грн. витрат професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 24 листопада 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 грн. В іншій частині відмовлено.

Додаткове рішення мотивоване тим, що оцінивши надані суду докази представником позивача про витрати на професійну правничу допомогу, враховуючи особливості справи та її складність, не прийняття участі в судовому засіданні представником позивача, суд дійшов висновку, що такий розмір витрат є неспівмірним із складністю справи та необґрунтованим, а тому їх розмір необхідно зменшити до 2 500 грн.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив додаткове рішення районного суду скасувати в частині зменшення витрат на правничу допомогу та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 5 000 грн. витрат професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що районний суд дійшов помилкового висновку щодо неспівмірності витрат на правову допомогу заявленим позовним вимогам. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до вимог чинного цивільно-процесуального законодавства суд може зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню, лише за клопотання сторони у справі. При цьому, АТ «Банк Форвард» заяви про зменшення таких витрат під час розгляду справи не подавало.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з положеннями ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Зазначений висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №306/1198/17 від 08 квітня 2020 року.

У ЦПК України визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями частин 1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 1,2,3 ст.246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст.270 цього Кодексу.

З матеріалів справи убачається, 06 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Заливчим Я.В. укладено договір про надання професійної правової (правничої) допомоги.

Відповідно до п.5 вищевказаного договору вартість послуг адвоката, що надаються за цим договором, погоджена сторонами у розмірі 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за одну годину роботи, що станом на дату укладення договору становить 1 135 грн. Орієнтовна загальна вартість послуг становить 5 000 грн., і може бути змінена в залежності від фактичного обсягу наданих послуг (а.с.12).

Фактична сплата вказаної суми винагороди підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №5 від 06 серпня 2021 року, та копією акту приймання-передачі наданих послуг №АП-0031 від 08 листопада 2021 року (а.с.13,37).

Звертаючись до суду із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню позивач просила також стягнути на її користь також вказані витрати на професійну правову (правничу) допомогу (а.с.1-3).

При цьому, відповідач АТ «Банк Форвард» не звертався до суду з клопотанням про зменшення заявлених позивачем до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, не спростував їх розмір та не доводив неспівмірність цих витрат критеріям, встановленим у ч.4 ст.137 ЦПК України, що унеможливлює вирішення судом з власної ініціативи питання про зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу сторін без відповідних дій з боку таких сторін.

До того ж, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Отже принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися лише за наявності клопотання іншої сторони.

За такого, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, додаткове рішення у справі скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Додаткове рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 24 листопада 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 5000 (п`ять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

С.Ю. Колосовський

Повний текст судового рішення

складено 15 лютого 2022 року