Ухвала

29 червня 2022 року

м. Київ

справа № 205/10275/19

провадження № 61-4793ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. у справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Тікетс Консолідатор», про стягнення безпідставно отриманих коштів, за касаційною скаргою акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом до акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (далі - АТ «Райффайзен Банк»), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Тікетс Консолідатор» (далі - ТОВ «Тікетс Консолідатор»), в якому просив суд стягнути на його користь

з АТ «Райффайзен Банк» заборгованість у загальному розмірі 13 201 845,25 грн, з яких: 1 035 473,00 грн безпідставно отримані грошові кошти, три відсотки річних - 31 149,30 грн та інфляційні втрати - 765 729,41 грн, пеня, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» - 11 369 493,54 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року, у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до АТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ТОВ «Тікетс Консолідатор», про стягнення безпідставно отриманих коштів відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

27 травня 2022 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року (надійшла до суду 31 травня 2022 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Коломієць Г.В. від 01 червня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано: надати уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , особи, яка не брала участь у справі, задоволено частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року скасовано.

Рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 14 лютого 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до АТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ТОВ «Тікетс Консолідатор», про стягнення безпідставно отриманих коштів задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з АТ «Райффайзен Банк» 13 201 845,25 грн, з яких: безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 1 035 473,00 грн, три відсотки річних - 31 149,30 грн, та інфляційні втрати - 765 729,41 грн, пеня відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» - 11 369 493, 54.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання судового рішення нарахувати пеню відповідно до статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за формулою:

пеня = [Сума боргу] ? 3% ? [Кількість днів]: - на суму боргу 1 035 473, 00 грн. за період з 29 листопада 2019 року до моменту погашення боргу відповідачем за правилами, визначеними у постанові Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2022 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2022 року заяву ОСОБА_2 про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. визнано необґрунтованою, заяву про відвід судді передано для вирішення зазначеного питання

у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві Синельникову Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 28 червня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. відмовлено.

29 червня 2022 року засобами електронного зв`язку до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Коломієць Г. В. у справі за позовом ОСОБА_2 до АТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ТОВ «Тікетс Консолідатор», про стягнення безпідставно отриманих коштів, за касаційною скаргою АТ «Райффайзен Банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2022 року.

Заява про відвід судді-доповідача Коломієць Г. В. обґрунтована тим, що ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2022 року касаційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 28 квітня 2022 року у вищевказаній справі судом залишено без руху, у зв`язку з чим виникають сумніви в неупередженості та об`єктивності судді Верховного Суду Коломієць Г. В., оскільки, на її думку, суд безпідставно залишив вказану касаційну скаргу без руху.

ОСОБА_1 зазначає, що у своїй касаційній скарзі ОСОБА_2 послався як на підставу касаційного оскарженні на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, а суд у своїй ухвалі від 01 червня 2022 року вказав, що заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Також зазначає, що їй стало відомо, що АТ «Райффайзен Банк» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2022 року, а оскільки, на її думку, суддя Коломієць Г. В. упереджено ставиться до ОСОБА_2 , то ОСОБА_1 вважає, що її заява про відвід судді-доповідача підлягає задоволенню.

Заява ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. передана судді-доповідачу 29 червня 2022 року.

Розглянувши заяву, а також матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року

і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52,

від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи

є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Верховний Суд, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність підстав стверджувати, що суддя

Коломієць Г. В. виявила особисту заінтересованість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Разом із тим, доводи заяви про відвід судді Верховного Суду

Коломієць Г. В. по своїй суті зводяться до незгоди особи, яка продала апеляційну скаргу із прийнятим судом процесуальним рішенням, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу судді.

При цьому, доводи заяви не містять посилання на обставини, які б давали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість судді Верховного Суду Коломієць Г. В.

Водночас, Верховний Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Отже, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В., тому відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. у справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Тікетс Консолідатор», про стягнення безпідставно отриманих коштів, за касаційною скаргою акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2022 року, визнати необґрунтованою.

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. передати для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Г. В. Коломієць