Справа № 369/7342/21 Головуючий 1 інстанція- Ковальчук Л.М.
Провадження № 22-ц/824/2921/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 червня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року у справі за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар»звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2021 року задоволено клопотання позивача і провадження у справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України за відсутністю предмета спору.

21 вересня 2021 року представник позивача подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення і стягнення з відповідча на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою позивач ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» в особі представника адвоката Васюка М.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким заяву про відшкодування витрат задоволити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Скарга мотивована хибністю висновків суду про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. Зокрема, суд не врахував, що згідно вимог ст.258 ЦПК України рішення суду про відшкодування судових витрат може бути викладено не тільки у формі додаткового рішення. Вказує, що позивач у встановленому законом порядку подав до суду докази на підтвердження розміру витрат на оплату правничої допомоги та вказав орієнтовний розрахунок цих витрат у розмірі 5000 грн. Посилається на те, що згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 витрати на правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від того чи їх сплачено, а доведення неспівмірності таких витрат покладається на відповідача. Суд має

- 2 -

звернути увагу на ухвали Господарського суду Волинської області, Господарського суду Житомирської області та Господарського суду м.Києва.

Відповідачка ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ен скористалася

Представник позивача адвокат Васюк М.М. належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на вказану ним електронну адресу судовою повісткою і повідомленням про її доставлення, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача подав заяву про те, що ним буде подано заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар», суд першої інстанції виходив з того, що додаткове рішення на підставі ст. 270 ЦПК України може бути ухвалене судом лише у разі ухвалення основного рішення по суті спору, а в даній справі судом постановлено ухвалу про закриття провадження на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, які не грунтуються на положеннях процесуального закону.

Цивільний процесуальний кодекс України передбачає можливість вирішення судом питання про розподіл судових витрат не тільки шляхом ухвалення додаткового рішення на підставі ст.270 ЦПК України за наслідками вирішення спору по суті, аде і у випадку закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, що врегульовано ст.142 ЦПК України.

За змістом ст.142 ЦПК України якщо провадження у справі було закрите, то вирішення питання про розподіл судових витрат вирішується ухвалою суду.

Наведене у свою чергу спростовує висновки суду про відсутність підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат при закритті провадження.

Водночас неправильність висновків суду не призвела до неправильного вирішення питання.

Заява позивача не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Питання відшкодування судових витрат (окрім судового збору) врегульовано ч.3 ст.142 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, за змістом даної норми відшкодування понесених позивачем судових витрат можливе лише у випадку, якщо позивач відмовився від позову унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

- 3 -

В даній справі встановлено, що позивач не відмовлявся від позову, така заява чи клопотання відсутнє, а подав клопотання про закриття провадження за відсутністю предмета спору, яке було задоволено судом.

Представник позивача помилково ототожнює закриття провадження у зв`язку із відмовою позивача від позову унаслідок задоволення вимог відповідачем та закриття провадження у зв`язку із відсутністю предмета спору, які мають окремі підстави закриття та є різними фактами за своєю правовою природою.

Зокрема, відмова позивача від позову унаслідок задоволення вимог відповідачем може свідчити про визнання відповідачем правомірності вимог і як наслідок можливість стягнення судових витрат.

В той же час логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Така правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 361/7780/15-ц.

З огляду на те, що процесуальний закон не передбачає компенсації витрат у випадку закриття провадження за відсутністю предмета спору, як це має місце в даній справі, то підстави дял задоволення заяви відсутні.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на наведене мотивувальна частина ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської областівід 21 вересня 2021 року підлягає зміні в частині визначення правових підстав відмови у задоволенні заяви, з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Оскільки апеляційний суд змінює ухвалу суду першої інстанції, але виключно у частині мотивів її прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

- 4 -

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» задоволити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови, в іншій частині цю ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: