Провадження № 22-ц/4808/94/22
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І.А.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Бойчука І.В., Василишин Л.В.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю представника відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Пастернак І.А. 26 листопада 2020 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 11 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» поданий позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 30.12.2005 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №638/143-05, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 21 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків, комісії та інших передбачених платежів у сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього графіком погашення кредиту. 13.02.2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТзОВ «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу №2 свої права вимоги за зобов`язаннями відповідача за даним кредитним договором. Станом на 01.12.2013р. заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила 36 568,07 доларів США, з яких заборгованість по основній сумі кредиту 18 350,07 доларів США, заборгованість за процентами - 18 218 доларів США. В забезпечення виконання вимог договору 30.12.2005 року укладено договори поруки з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог ТзОВ «Кей-Колект» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 36 568,07 доларів США з переведенням іноземної валюти в гривню за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення та судовий збір (а.с.2-3, 54, том 1).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2020 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користь ТзОВ «Кей-Колект» 28 503,69 долари США, що за курсом НБУ станом на 26.11.2020 року становить 810 724 грн 75 коп, з яких: 18 350,07 доларів США - заборгованість за основним боргом, 10 153,55 доларів США - заборгованість по відcотках. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в користь ТзОВ «Кей-Колект» 28 503,69 долари США, що за курсом НБУ станом на 26.11.2020 року становить 810 724 грн. 75 коп., з яких: 18 350,07 доларів США - заборгованість за основним боргом, 10 153,55 доларів США - заборгованість по відcотках. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ТзОВ «Кей-Колект» по 1827 гр. витрат по оплаті судового збору з кожного (а.с.216-218, том 2).

Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення з нього в солідарному порядку заборгованості, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що не погоджується з висновками суду в частині, що стосується стягнення безпосередньо з нього, як відповідача та поручителя, заборгованості за кредитним договором. У своїй заяві про розгляд справи без його участі просив відмовити у задоволенні позовних вимог до нього та наголошував, що в даному випадку підлягають до застосування норми ст. 559 ЦК України щодо підстав припинення поруки. Однак, суд в мотивувальній частині не обґрунтував відмову у прийнятті його заперечень.

Також зазначає, що первісний кредитор надав копію письмової вимоги від 12.11.2008 року про повернення боргу, адресовану тільки на ім`я основного позичальника ОСОБА_1 , а на його ім`я як поручителя письмової вимоги не надсилалось, жодних вимог чи повідомлень про наявну заборгованість перед банком він не отримував. Письмове повідомлення про відступлення права вимоги аналогічно адресоване тільки позичальнику ОСОБА_1 . При тому, що договір факторингу укладений 12.02.2012 року, а позов подано лише у 2014 році. В силу висновків ВСУ, викладених у постанові від 03.07.2019 року, позивач пропустив визначені законом строки на звернення до суду з даним позовом безпосередньо до нього (апелянта) як до поручителя за окремим договором поруки, та одночасно в солідарній його відповідальності.

Наголошує, що підтримує позицію відповідачки ОСОБА_1 щодо недоведеності ТзОВ «Кей-Колект» заявлених позовних вимог та зазначеної в уточнених вимогах суми заборгованості. Позивачем не надано оригіналу чи копії платіжного документу чи іншого бухгалтерського документу, який би підтверджував оплату факторингу та дійсну викуплену ТОВ «Кей-Колект» суму боргу право вимоги, на яку претендує замість первісного кредитора.

В уточнених позовних вимогах просить стягнути 28503,62 долари США в гривневому еквіваленті станом на дату прийняття рішення, проте у відповіді на заперечення зазначає про суму боргу в розмірі 28362,29 доларів США. Водночас вказує, що боржником сплачено 12975,40 доларів США, з яких 10325,47 доларів США тіло кредиту і 2649,93 долари США відсотки. Виходячи з останнього апелянт вираховує, що залишок тіла кредиту мав би становити 21 000 доларів США. Проте, позивач наполягає на тому, що сума боргу по тілу кредиту становить 18350,07 доларів США.

Зауважує, що договір факторингу укладений між банком та позивачем 13.02.2012 року, ТОВ «Кей-Колект» немає ліцензії на здійснення валютних чи фінансових операцій (довідка з НБУ міститься в матеріалах справи). Відповідно, позивач має право претендувати лише на суму викупу боргу при доведенні такої належними доказами і тільки станом на дату укладення договору факторингу, а не на дату ухвалення рішення судом при переведенні боргу з валюти в гривневий еквівалент. Уточнені позовні вимоги стосувалися стягнення валютних коштів станом на 16.03.2020 року, а не на дату прийняття рішення судом, тобто суд вийшов за рамки позовних вимог.

З цих підстав просить скасувати рішення суду в частині стягнення в солідарному порядку з нього на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості, та ухвалити нове, яким відмовити в позові в цій частині (а.с. 2-7, том 3).

Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення з неї на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначила, що нею до матеріалів справи долучено письмові докази, які підтверджують часткове погашення кредитного боргу в розмірах, що значно перевищували щомісячний платіж (83,33 долари США). Тобто, принаймні одна друга частина кредиту станом на дату продажу банком прав вимоги нею була погашена. За квитанціями нею сплачено 9565,71 доларів США на тіло кредиту та 2125,35 доларів США на погашення процентів, а також 1590,76 гривень комісія. Отже, залишок становить: 11434,29 доларів США тіло кредиту (21000-9565,71), та 499,65 доларів США проценти (2625-2125,35). Разом весь залишок боргу за підрахунками апелянта становить 11933,94 долари США. Суд повністю ігнорує поданий нею розрахунок боргу та квитанції про часткове погашення боргу, не мотивуючи жодним чином таку відмову у рішенні.

Також зазначає, що є розбіжності в довідках-розрахунках, наданих позивачем, щодо суми заборгованості, та сумі, яка стягнута судом, а саме: в довідці від 16.03.2020р. заборгованість становить 28503,62 долари США (15058,24 долари США тіло кредиту, 13445,38 доларів США відсотки), а за рішенням суду 18350,07 доларів тіло кредиту та 10153,55 доларів відсотки.

Так само незрозумілими є вказані у виписці банку відомості про облік непогашеного боргу , де внесені нею платежі розподілені на кілька частин з різними призначеннями, а на а.с.192-202 надається інформація про списання відсотків на різні суми в доларах США на загальну суму 14916,91 долар США (119184,62 грн) як уступка угоди від 13.02.2012р. з ТОВ «Кей-Колект». За той же період 13.02.2012 року банком вказано зменшення прострочки за 30 днів у розмірі 3349,83 долари США та 6479,76 доларів, де в кінцевому результаті залишок боргу становить нуль.

Крім того, позивач не довів належними та допустимими доказами тієї обставини, що її було повідомлено про заміну кредиторів у кредитному зобов`язанні та що їй було надано докази переходу до позивача прав у кредитному зобов`язанні. Зазначає, що у встановлений законом строк її не було повідомлено ні банком, ні позивачем про зміну кредитора.

Вказує, що в матеріалах справи міститься вимога банку з розрахунком станом на 12.11.2008р. (а.с.64), коли курс долара за даними НБУ становив 577,58 грн за 100 доларів і коли нею вносились платежі по кредиту. Тобто, згідно квитанцій та вирахуваного нею залишку боргу 11933,94х577,58=68928,05 грн.

Якщо враховувати, що договір факторингу укладений між банком та позивачем 13.02.2012 року, коли курс валют дорівнював 798,99 грн за 100 доларів, то сума боргу мала б становити 11933,94х798,99=95350,99 грн.

Тому вважає, що на стягнення інших, окрім зазначених сум (68928,05 грн та 95350,99 грн) позивач не може претендувати, при умові надання суду доказів, що така сума боргу була викуплена за договором факторингу.

Також звертає увагу суду на те, що в силу розмежування солідарної відповідальності двох поручителів суд у рішенні встановлює їй як боржнику подвійну відповідальність за одним й тим самим кредитним боргом, стягує з неї по 810724,75 грн загального боргу. Також не погоджується із стягненою сумою судового збору.

З цих підстав просить рішення суду в частині стягнення з неї на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості скасувати, а в позові в цій частині відмовити повністю за недоведеністю та безпідставністю (а.с.10-21, том 3).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилися представник позивача ТзОВ «Кей-Колект», відповідач ОСОБА_4 , про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення відповідачки ОСОБА_1 , представника відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ОСОБА_3 , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги є обґрунтованими, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.514, 509,526,527, 530, 541,543,553, 610,612, 1054,1077,1078 ЦК України, встановивши, що сторони підписали кредитний договір, чим виразили своє волевиявлення, при підписанні договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов, боржник належним чином не виконувала умови кредитного договору, її належним чином було повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні, дійшов висновку, що позивачем доведено наявність заборгованості за кредитом у повному обсязі. Вирішуючи спір, суд врахував те, що у даному випадку поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою, так як відсутня їх спільна порука, оскільки між банком та поручителями укладено окремі договори поруки, дійшов висновку про стягнення заборгованості на користь кредитора солідарно із боржника та кожного поручителя окремо.

З такими висновками суду першої інстанції не в повній мірі погоджується колегія суддів, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 15.12.2005 року ОСОБА_1 особисто заповнила анкету-заяву на отримання кредиту, в якій своїм підписом засвідчила, що вона ознайомлена з кредитними умовами (а.с.8-10, том 1).

30.12.2005 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 638/143-05. Відповідно до даного договору банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 21 000,00 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на день укладення договору 106 050,00 грн на строк з 30.12.2005 року по 29.12.2016 року з процентною ставкою за користування кредитними коштами на рівні 12,5% річних на перший місяць установленого строку кредитування. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягала перегляду відповідно до умов п. 9.2. договору із застереженням якщо банк не повідомив позичальника в порядку, передбаченому п. 9.2. цього договору про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування, то застосовується діючий розмір процентної ставки. Порядок нарахування процентів передбачений пунктами 1.3.2. та 1.3.3. договору, строк сплати процентів з 01 по 05 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти (а.с.17-19, том 1).

Сторонами узгоджено графік погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору від 30 грудня 2005 року, відповідно до якого позичальник зобов`язався банку виплатити суму кредиту щомісячними рівними платежами за 252 періоди по 83,33 доларів США у кожний із 251 періодів і 84,17 доларів США у останній 252 період, що в цілому складає тіло кредиту у розмірі 21 000 доларів США (83,33 х 251 + 84,17) (а.с. 19-зворот -21 том 1).

Між банком та позичальником ОСОБА_1 17 липня 2006 року укладена додаткова угода № 0 до договору про надання споживчого кредиту №638/143-05 від 30.12.2005, відповідно до умов якої змінився метод нарахування процентів, черговість погашення заборгованості та порядок нарахування штрафних санкцій, пені у випадку порушення позичальником строків погашення грошових зобов`язань (а.с.21 (зворот) 22, том 1).

30.12.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 1/638-11, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 638/143-05 ( а.с.13, том 1).

30.12.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 2/638/11, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань перед кредитором , що виникли з кредитного договору № 638/143-05 (а.с.14, том 1).

03.01.2006 року між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, згідно якого позивач, як власник, передає в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,6 кв.м. Квартира передана в іпотеку у забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 638/143-05 від 30.12.2005 р., укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (а.с.48, том 2).

Відповідачці ОСОБА_1 12.11.2008 року вручена вимога про дострокове повернення кредиту та процентів у зв`язку із неналежним виконанням Договору про надання кредиту, у якій банком зазначено, що ОСОБА_1 допустила виникнення простроченого боргу, не повідомила письмово у 3-денний строк про виникнення обставин, що вплинули на належне виконання умов кредитного договору. Станом на 12.11.2008 року за позичальником рахується прострочений борг у сумі 1139,89 доларів США. Термін прострочення 66 днів. Основний борг по кредиту станом на 12.11.2008р. по кредиту складає 18416,25 доларів США. У відповідності до п.4.1 кредитного договору, позичальник сплачує банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню з розрахунку 0,2 відсотки від суми зазначеної заборгованості (суми кредиту та/або процентів по кредиту та/або комісій), розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. Також згідно із п.7.7.6 кредитного договору, зобов`язана сплатити на користь банку неустойку 500,00 грн за порушення зобов`язань, визначених у п.4.4.2 кредитного договору. Пунктами 5.5.8 договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового погашення кредиту у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору. Повідомлено, що у випадку непогашення простроченого боргу протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення строк погашення кредиту за кредитним договором вважається таким, що настав на 32 день з дати одержання цього повідомлення. Просили протягом 31 календарного дня з моменту отримання даної вимоги погасити прострочену заборгованість за отриманим кредитом з нарахованою пенею та неустойки 500,00 грн. У випадку непогашення поверненню підлягає весь кредит достроково на 32 день з дати отримання цієї вимоги. Остаточний розрахунок заборгованості визначається на день погашення (а.с.64, том 1).

13.02.2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу № 2 свої права вимоги за кредитними зобов`язаннями відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору № 638/143-05 від 30.12.2005 р. (а.с.24-28, том 1).

Згідно з випискою з Додатку № 1 до договору факторингу № 2 від 13.02.2012 року, право вимоги по кредитному договору № 638/143-05 від 30.12.2005 р., боржник ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Кей- Колект», станом на день відступлення права вимоги, тобто на 13.02.2012 року визначена заборгованість по невиконаному зобов`язанню (тіло кредиту) у гривневому еквіваленті в розмірі 227 741, 07 грн, нараховані несплачені проценти в валюті кредиту в розмірі 10 153,55 доларів США із процентної ставки на рівні 19,50 річних (а.с.23, том 1).

Відповідно до повідомлення про відступлення права вимоги, адресованого АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 , на адресу останньої 29.02.2012 року направлено повідомлення за №12-22/7002 про відступлення права вимоги за кредитним договором №0 від 30.12.2005, укладеного між нею та Банком, відповідно до якого права вимоги відступлені Банком ТОВ «Кей-Колект». Банківські реквізити для сплати заборгованості у розмірі 28 503,62 долари США та комісії в сумі 0,00 грн за даним договором залишаються без змін. Згідно списку згрупованих рекомендованих відправлень, 07.03.2012 року ОСОБА_1 направлено даного листа (а.с.203, 204, том 2).

У довідці розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.4, том 1) станом на 13.02.2012 року заборгованість зазначена така ж, як і у виписці, а станом на 01.12.2013 р. -36568,07 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату рахунку становить 473556,51 грн, а саме: заборгованість по основній сумі кредиту 18350,07 доларів США (що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 237633,41 грн); заборгованість за процентами 18218,00 доларів США (235923,10 грн); заборгованість за нарахованою комісією 0,00 грн; нарахована пеня 0,00 грн.

В матеріалах справи міститься повідомлення ТОВ «Кей-Колект» від 11.05.2016 року за вих..№ 732527/КК-may_26 про анулювання боргу, із змісту якого встановлено, що товариство в уточнення направленого раніше повідомлення про анулювання боргу від 05.02.2016, відповідно до якого повідомлено, що на підставі кредитного договору №638/143-05, станом на 29.12.2015 за ОСОБА_1 обліковується кредитна заборгованість в сумі 23 211,72 долари США, що за курсом НБУ становить 552 612,93 грн, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 13 058,17 доларів США; заборгованість по процентах 10 153,55 доларів США. Рішення про анулювання (прощення) його кредитної заборгованості прийнято 29.12.2015. Рішення було прийняте у зв`язку із реалізацією ТОВ «Кей-Колект» права на нерухоме майно, яким було забезпечено виконання зазначеного кредитного договору (а.с.137, том 1).

Згідно з наданою позивачем довідкою-розрахунком залишку заборгованості боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 638/413-05 від 30.12.2005р. станом на 16.03.2020 року становить 28 503,63 доларів США, що еквівалентно 743 630,96 грн,з яких: 18 350,07 доларів США - заборгованість за основним боргом, 10 153,55 доларів США - заборгованість по відcотках (а.с. 175, том 2).

Виписка по рахунку міститься у матеріалах справи на аркушах 158-202 у томі 1.

Згідно висновку експерта за результатами проведення призначеної апеляційним судом судової економічної експертизи експертом Івано-Франківського відділення науково-дослідного інституту судових експертиз від 17 грудня 2021 року № 909/2629-2634/21-28 (а.с.10-36, том 4) обчислено розмір заборгованості, виходячи з процентної ставки на рівні 12,5%; річних станом на 12.11.2008 року на загальну суму 18 918,73 доларів США (у судовому засіданні експерт пояснив, що помилково зазначив суму 19 306,67 доларів США) зокрема:

- 18 331,55 доларів США заборгованості за основною сумою кредиту (164,77 доларів США простроченої заборгованості);

- 587,18 доларів США простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

За загальними правилами, встановленими нормами статей 526, 530, 611, 629 цього Кодексу, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

За правилами, встановленими частинами 2, 3 статті 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки, а за приписом частини 2 статті 1050 цього Кодексу прострочення позичальником повернення чергової частини позики (кредиту) кореспондує праву позикодавця (кредитора) вимагати дострокового повернення частини позики (кредиту), що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування від відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони ( клієнта) за плату,а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи боржника.

В силу ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк за якою настав ( наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому ( майбутня вимога). При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відчуження права грошової вимоги або його обмеження.

Згідно ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

В ст. 553 ЦК України вказано, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином поручитель відповідає перед кредитором солідарно і у тому ж обсязі, що і боржник.

Отже, у разі укладення різних договорів поруки з різними поручителями, поручителі несуть солідарну відповідальність лише з боржником та не відповідають солідарно між собою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

З матеріалів справи встановлено, що досудова вимога кредитора АКІБ «УкрСиббанк» направлена на адресу боржника ОСОБА_1 за умовами підпункту 11.1 Кредитного договору і вручена їй 12.11.2008 року (про що свідчить власноручний підпис боржника про її отримання).

У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється.

Такий висновок узгоджується і з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Оскільки банк змінив строк виконання договору, а відповідач вимогу не виконала, тому у банку не було підстав для нарахування процентів після 12.11.2008 року, а після цієї дати виникло право на нарахування сум згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В частині стягнення заборгованості за кредитним договором по процентній ставці на рівні 12,5 річних, слід виходити з такого.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України (в редакції Закону, чинній як на день укладення договору, так і на день його припинення) було передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктом 1.3.1 кредитного договору №638/143-05 від 30.12.2005, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 встановлено процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі 12,5% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.9.2 цього договору. У випадку, якщо Банк не повідомив позичальника в порядку, передбаченому п.9.2 цього договору про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць терміну кредитування, застосовується діючий розмір процентної ставки.

Згідно п.9.2, сторони погодили, що протягом дії цього договору процентна ставка підлягає зміні в сторону збільшення, зокрема, в такому порядку: про встановлення іншого розміру процентної ставки Банк повідомляє позичальник а шляхом направлення поштою рекомендованого листа за адресою, вказаною у цьому договорі, або іншу адресу, яку позичальник повідомить банку при зміні адреси. При незгоді позичальника з встановленим розміром процентної ставки, останній може повідомити про це банк письмово. У разі незгоди позичальника з встановленим розміром процентної ставки, Банк має право самостійно змінити термін повернення кредиту та сплати відсотків та достроково витребувати суму кредиту у повному розмірі в порядку, вказаному в розділі 11 цього договору (в будь-якому випадку, новий строк повернення кредиту та плати за кредит згідно вимоги Банку не може перевищувати 14 календарних днів з дати відправлення Банком вказаної вимоги позичальнику).

Із матеріалів справи встановлено, що позичальнику ОСОБА_1 та поручителям ОСОБА_2 і ОСОБА_4 направлялися повідомлення про збільшення процентної ставки на 2% та 3% відповідно з 01.07.2008 року (а.с.108-143, том 4), однак, відсутнє повідомлення про належне вручення даних повідомлень.

Крім того, кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. А як встановлено із направлених листів відповідачам, про збільшення процентної ставки з 01 липня 2008 року листи направлялися тільки 17 липня 2008 року,

Позивачем не наданого жодного належного та допустимого доказу, щоб вважати, що Банком дотримано вимоги щодо змінюваної процентної ставки.

Отже, позивачем не доведено, що банком виконані умови пункту 9.2 щодо повідомлення відповідачки ОСОБА_1 про збільшення процентної ставки, тому підстав для нарахування коштів по збільшеній процентній ставці з 01.07.2008р. по 31.08.2008р. на рівні 17,5 річних та з 01.09.2008р. по 12.11.2008р. на рівні 19,5 річних банк не мав.

Таким чином, заборгованість за кредитним договором слід обчислювати станом на 12.11.2008р. зі сплатою процентів на рівні 12,5% річних.

В іншій частині позов необґрунтований.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) вказано, що умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу (у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя.

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що «строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.

У цій справі сторони строк договору поруки не визначили, вказавши на подію, з якою пов`язано його припинення. Зокрема, договори поруки з кожним із поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , мають однакові положення пункту 3.1 такого змісту: "Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання позичальником зобов`язань (зобов`язань по поверненню кредиту, сплаті відсотків, комісій, штрафу, пені), які виникають на підставі кредитного договору» (а.с.13-зворот, 14-зворот, том 1).

Строк виконання основного зобов`язання настав 13 грудня 2008 року, тобто на 31 календарний день з моменту отримання дострокової вимоги позичальником, тому банк повинен був пред`явити вимоги до поручителів у шестимісячний строк від 13 грудня 2008 року.

Позов заявлено 11 листопада 2014 року, тому порука ОСОБА_2 та ОСОБА_4 припинена.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, лише із відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» підлягають стягненню кошти в розмірі 18 918,73 доларів США.

Суд апеляційної інстанції встановив, що за умовами укладеного договору про відступлення права вимоги ПАТ «УкрСиббанк» передав ТОВ «Кей-Колект» сукупність прав, належних кредитору, перелік яких міститься в Додатку № 1 до договору факторингу, зокрема, і за кредитним договором №638/143-05 від 30.12.2005 року (а.с.78, том 2).

При цьому, договір відступлення права вимоги від 13 лютого 2012 року стосується предмета доказування та є належним та допустимим доказом, який дає змогу дійти висновку про факт набуття позивачем ТОВ «Кей-Колект» права вимоги до відповідачів як солідарних боржників за кредитним договором від 30 грудня 2005 року № 638/143-05, оскільки є чинним, ніким не оспорений.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд змінив суму коштів, яка підлягає стягненню, із відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог за подання апеляційної скарги, що становить 614,42 грн (відсоток задоволених позовних вимог становить 66,37% (18918,73*100%/28503,69); (1827*66,37/100%); (1827-1212,58).

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , з відповідачки на користь ТОВ «Кей-Колект» підлягає відшкодуванню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2425,16 грн (3654*66,37%/100).

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 614,42 грн за подання апеляційної скарги, а відповідачці з позивача підлягає відшкодуванню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2425,15 грн, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» підлягає стягненню різниця в компенсації судових витрат в сумі 1810,74 грн.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та відмову у задоволенні позову до ОСОБА_2 і ОСОБА_4 ..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ТзОВ «Кей-Колект», місцезнаходження якого: м. Київ, вул..Іоана Павла, 4/6, кор. «В», поверх, 4, каб.402 18 918,73 доларів США (вісімнадцять тисяч дев`ятсот вісімнадцять доларів США сімдесят три центи), з яких: з яких: 18 331,55 доларів США заборгованість за основним боргом, 587,18 доларів США заборгованість по відcотках.

Відмовити в іншій частині у задоволенні позову до ОСОБА_1 та у задоволенні позову до ОСОБА_2 і ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ТзОВ «Кей-Колект», місцезнаходження якого: м. Київ, вул..Іоана Павла, 4/6, кор. «В», поверх, 4, каб.402 1810,74 грн (одну тисячу вісімсот десять гривень сімдесят чотири копійки) витрат по оплаті судового збору.

Стягнути з ТзОВ «Кей-Колект», місцезнаходження якого: м. Київ, вул..Іоана Павла, 4/6, кор. «В», поверх, 4, каб.402 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , 1827,00 грн (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень нуль копійок) витрат по оплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

І.В. Бойчук

Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 28 червня 2022 року.