КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/748/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Федорчук Я. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Акціонерне товариство «Українська залізниця» про усунення перешкод у користуванні будинком, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Грищенка Олександра Миколайовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2021 року в складі судді Галагана В. І.,

встановив:

29.09.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про усунення перешкод у користуванні будинком.

Посилалась на ті підстави, що вона є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим 14.02.2012.

Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :66:066:0008, яка належить їй на праві власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ 992275.

В червні 2020 року їй стало відомо, що навпроти її будинку на відстані 0,80 метрів, без узгодження з нею, самовільно, з порушенням будівельних норм, ОСОБА_2 було збудовано гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Земельна ділянка, на якій було збудовано гараж, обліковується за Дарницькою дистанцією цивільних споруд (правонаступник -АТ «Українська залізниця»).

Відповідно до п. 3.25* ДБН 360-92* «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», відстань до існуючого житлового будинку має становити не менше 8,00 метрів.

Посилаючись на вказані обставини, просила зобов`язати ОСОБА_2 усунути їй перешкоди у користуванні належним їй житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2021 року вказаний позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належним їй житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи у розмірі 13 075,20 грн та судовий збір у розмірі 1 261,20 грн, а всього на загальну суму 14 336,40 грн.

27.08.2021 представник ОСОБА_2 - адвокат Грищенко О. М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що в порушення вимог чинного законодавства судом першої інстанції розглянуто справу в спрощеному провадженні без участі сторін, чим позбавлено відповідача можливості належним чином захистити свої права та інтереси.

Наданий відповідачем висновок експерта № ED-1701-1-1699.20 за результатами проведеного комплексного земельно-технічного та будівельно-технічного дослідження від 25.05.2021, яким повністю спростовуються позовні вимоги позивача, судом першої інстанції не було взято до уваги, внаслідок чого прийнято незаконне та необґрунтоване рішення.

Ухвалою від 09 листопада 2021 року судом першої інстанції призначено судову будівельно-технічну експертизу без участі сторін та заслуховування думки відповідача.

Огляд об`єкта експертизи, а саме належного ОСОБА_2 гаражу, проводився без її участі. При цьому ОСОБА_2 знаходилась у відпустці та перебувала за межами м. Києва. За таких обставин висновок експерта не може вважатись об`єктивним.

Зазначає, що спірний гараж не відноситься до капітального будівництва, не є капітальною спорудою та відповідає ознакам, наведеним у п.6 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою КМУ від 07 червня 2017 року № 406.

Будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , фактично є господарською будівлею, а саме банею, яка побудована позивачем на межі суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 , з порушенням вимог будівельних норм та без узгодження з нею.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 - адвокат Фумельов І. О. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначив, що наданий відповідачем висновок експерта не є судовою експертизою, оскільки складений за приватним зверненням відповідача, а тому перевагу слід надавати експертизі, призначеній судом. Крім того, висновки експертизи стосуються питань законності побудови і розміщення будинку, що належить позивачці, що не є предметом розгляду в даній справі.

Відповідачу направлялись повідомлення експерта про проведення огляду об`єктів експертизи, що свідчить про дотримання експертом вимог процедури проведення експертизи.

Встановлення гаражу навіть без необхідності оформлення дозвільних документів не повинно порушувати права суміжних користувачів та можливе лише за наявності прав на земельну ділянку, яких відповідач не має.

В заяві від 13.09.2021 представник ОСОБА_1 - адвокат Фумельов І. О. зазначив, що позивачем в суді апеляційної інстанції понесені витрати на правову допомогу у розмірі 6 750 грн. Просив вирішити питання розподілу судових витрат.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник - адвокат Грищенко О. М. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Фумельов І. О. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник АТ «Українська залізниця» - адвокат Мерженко Т. П. просила розглядати справу без участі його представника.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, допитавши експерта ОСОБА_3 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) від 09 лютого 2012 року №223-С/ЖБ, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.18).

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 14 лютого 2009 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0405 га, розташованої на АДРЕСА_1 (а.с. 20, 21).

Згідно Листа Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.09.2020 року № 103/103/Б-472/1-6118, земельна ділянка (обліковий код 66:066:0003) по АДРЕСА_2 обліковується за Дарницькою дистанцією цивільних споруд. Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація не приймала розпорядження на встановлення тимчасового збірно-розбірного гаражу за зазначеною адресою, оскільки дана територія не віднесена до масиву багатоквартирної житлової забудови, і заяви щодо надання дозволу на встановлення тимчасового збірного металевого гаражу по АДРЕСА_1 до райдержадміністрації не надходило (а.с. 32- 33).

Судом встановлено, що на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , навпроти будинку АДРЕСА_1 , відповідачем ОСОБА_2 встановлено гаражний бокс.

Ухвалюючи рішення про зобов`язання ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належним їй житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом демонтажу гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок встановлення вказаного гаражного боксу були порушені права позивача на користування належним їй житловим будинком.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 08.07.2021 № 36548/20-43, складеного судовим експертом Київського НДІСЕ Курочкіним С. Г., металева конструкція - гараж не відповідає мінімальним вимогам щодо відступу ( в тому числі протипожежному) від житлової будівлі за п.6.1.39, п. 10.8.8, п. 15.2.2 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова території»; п.7.14 ДБН В. 2.5-20:2018 «Газопостачання». Мінімально необхідна відстань між житловим будинком та гаражем повинна становити від 10 м, за результатом контрольних вимірів- 0,77 м (а.с. 82-88).

В судовому засіданні експерт ОСОБА_3 підтримав свій висновок та пояснив, що ним здійснювалось дослідження гаражного боксу, розташованого по АДРЕСА_2 , навпроти будинку АДРЕСА_1 . У складеному ним висновку від 08.07.2021 № 36548/20-43 була допущена помилка в зазначенні адреси об`єкту дослідження - гаражного боксу. Зазначив, що ним досліджувалась металева конструкція з ознаками гаражного боксу, яка була встановлена безпосередньо перед вікнами житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що огляд об`єкту дослідження, а саме належного ОСОБА_2 гаражу, проводився без її участі у зв`язку з перебуванням її у відпустці за межами м. Києва, а тому висновок експертизи не може вважатись належним доказом по справі, є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.04.2021 на адресу суду було надіслано клопотання експерта Курочкіна С. Г. про проведення натурного обстеження, яке містило повідомлення про необхідність сторін бути присутніми під час обстеження об`єкта дослідження, яке відбудеться 18.06.2021 орієнтовно з 10-00 год. (а.с.70), яке було отримано ОСОБА_2 22.05.2021 (а.с. 76).

Завчасно отримавши вказане клопотання та не повідомивши суд про неможливість бути присутньою під час проведення натурного обстеження, ОСОБА_4 розпорядилась своїми правами на власний розсуд.

Висновок експерта є належним та допустимим доказом по справі, а доводи апеляційної скарги щодо його необ`єктивності є необґрунтованими.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 посилалась на ту обставину, що вона облаштувала металевий гараж у травні 2021 року. Будинок АДРЕСА_1 , що належить позивачу, фактично є господарською будівлею, а саме банею. Вказана господарська будівля побудована позивачем на межі суміжної земельної ділянки з порушенням вимог будівельних норм.

На підтвердження своїх доводів, відповідачем в якості доказу надано висновок експерта №ED-1701-1-1699.20 за результатами проведеного комплексного земельно-технічного та будівельно-технічного дослідження, складеного 25.05.2021 судовим експертом ТОВ «Судова незалежна експертиза України» Клівак О. В. (а.с.96-118).

Відповідно до вказаного висновку, розташування житлового будинку літ. А ( з урахуванням його водостоків, відмостки) по АДРЕСА_1 відносно межі В-Г земельної ділянки з кадастровим номером :66:066:008 згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку від 14.02.2009 серії ЯУ №992275, не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва в частині наявності нормативного відступу від межі В-Г для догляду за будинком та здійснення його ремонту (відступ відсутній). Зокрема, порушені вимоги п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (де вказано: «Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м).

Розташування фактичної межі (на місцевості) межі В-Г земельної ділянки з кадастровим номером :66:066:008 не відповідає Державному акту на право власності на земельну ділянку від 14.02.2009 серії ЯУ №992275. Виявлена невідповідність полягає в тому, що межа В-Г в точках 10-11-12-13 (згідно з вказаним державним актом) яка проходиться вздовж суміжної земельної ділянки біля житлового будинку АДРЕСА_2 (квартира АДРЕСА_1 якого належить ОСОБА_2 ), на місцевості (фактично) зміщена у бік зазначеної суміжної земельної ділянки на відстань 0,52 м…1,25 м., тим самим зайнявши її площу у розмірі 25,6 кв.м, з яких 8,7 кв.м. знаходиться безпосередньо під частиною належного ОСОБА_1 житлового будинку літ. А з урахуванням його водостоків та відмостки.

Надаючи оцінку вказаному висновку, як доказу по справі, колегія суддів вважає його неналежним доказом, оскільки він не спростовує ту обставину, що металеву конструкцію - гараж було встановлено з порушенням мінімально необхідної відстані між житловим будинком та гаражем, яка повинна становити від 10 м.

Крім цього, ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», які були використані експертом при наданні вказаного експертного висновку, втратили чинність на підставі Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №100 від 23.04.2018 з набранням чинності ДБН В.2.2-12:2018.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в апеляційній скарзі щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.4, ч.5 ст. 277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин.

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 7 ст. 279 ЦПК України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Як вбачається зі змісту ухвали про відкриття провадження у справі від 09 листопада 2020 року, суд першої інстанції вирішив розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. При цьому суд роз`яснив відповідачу положення ч. 7 ст. 279 ЦПК України.

07.12.2020 представником ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву, який містив заперечення проти заявлених позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, як і зустрічного позову у строк для подання відзиву відповідачем подано не було.

Клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження подано представником ОСОБА_2 лише 22.07.2021, з пропуском строку на його подання.

З огляду на ту обставину, що зустрічний позов ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном не було прийнято судом до спільного розгляду з первісним позовом, правові підстави для постановлення ухвали про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження були відсутні ( ч. 4 ст. 193 ЦПК України).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

В заяві від 13.09.2021 представник позивача - адвокат Фумельов І. О. просив відшкодувати понесені позивачем витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Зазначив, що позивачем понесені витрати на правову допомогу в сумі 6 750 грн за складання відзиву на апеляційну скаргу .

На підтвердження витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 6 750 грн до заяви додано: договір про надання правової допомоги від 10.09.2020; додаток від 06.09.2021 до договору про надання правової допомоги від 10.09.2020, відповідно до якого за складання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зобов`язана сплатити 6 750 грн, за участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції - 2 700 грн; квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 6 750 грн (а.с. 179-183).

В судовому засіданні представник позивача надав квитанцію до прибуткового касового ордера №109 від 17.11.2021 про прийняття від ОСОБА_1 на підставі договору від 10.09.2020 р. 2 500 грн (а.с. 138).

Таким чином, витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 9 250 грн у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції є належним чином підтвердженими.

З огляду на наявність заперечень представника позивача щодо розміру понесених витрат, оцінивши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт зі складання відзиву на апеляційну скаргу, значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в сумі 5 000 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Грищенка Олександра Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 червня 2022 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк