РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 лютого 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Федоренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 23.11.2020 р. звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 .

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позивач посилається на наступне.

Так, позивач є квартиронаймачем двокімнатної квартири АДРЕСА_2 та власником особового рахунку. Форма власності даного помешкання - неприватизована. Квартира була видана на підставі ордеру батьку позивача - ОСОБА_4 , який на підставі судового рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03.03.2009 був визнаний таким, що втратив право користування житлом.

В зазначеній квартирі, окрім позивача зареєстровані ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином позивача та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є рідним братом позивача.

Фактично, відповідач в зазначеній квартирі не проживає понад двадцять років, своїх речей не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрат на її утримання не несе та кореспонденцію не отримує. На зв`язок не виходить, місце його перебування не відоме. Будь яких зв`язків не підтримують.

Реєстрація відповідача у квартирі, порушує права позивача, оскільки позивач вимушена сплачувати комунальні послуги, які нараховуються і на відповідача, у зв`язку із чим позивач і звернулась за захистом своїх прав до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 23.11.2020 р., зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 08.12.2020 року, відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 27.09.2021 року у справі залучено в якості третіх осіб Солом`янську районну в м. Києві державну адміністрацію та Ван Сюань.

07.10.2021 від третьої особи ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, відповідно яких останній підтримує позовні вимоги, зазначив, що він є чоловіком позивача та проживає разом з нею у спірній квартир. Відповідач в квартирі не проживає, особистих речей не має, майном не цікавиться, родинних зв`язків не підтримує.

07.10.2021 від третьої особи Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшли письмові пояснення, відповідно яких представник просить ухвалити рішення, згідно норм чинного законодавства та розглядати справу без участі їх представника. Також представник в пояснення зазначив, що за період 04.04.2016 по 01.04.2021 рік заява щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації не надходило. За інформацією територіальної громади м. Києва за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано 4 особи.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, та визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, проти заочного розгляду справи не заперечує

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надходило.

Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечували позивач та представник позивача в судовому засіданні.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - з 04.12.1997р. (позивач)

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з 10.02.1999 р. (відповідач);

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з 19.09.2006 р.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - з 24.06.2010 р. (третя особа), що підтверджується даними Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, Витяг №71022044 від 04.10.2021 р.

Позивач ОСОБА_1 є квартиронаймачем та власником особового рахунку двокімнатної квартири АДРЕСА_2 . Квартира не приватизована.

Як вбачається з позовної заяви, квартира АДРЕСА_2 була видана на підставі ордеру в користування батьку позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03.09.2003 року був визнаний таким, що втратив право користування житлом.

Позивач просить визнати відповідача ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що відповідач більше двадцяти років в даній квартирі не проживає, квартирою ніколи не цікавився, своїх намірів про користування квартирою ніколи не висловлював.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 47 Конституції Україникожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом ст. 71 ЖК України, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз`яснено у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України ), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та відповідно до ст. 264 ЦПК України.

При цьому, ст. 78 ЖК України встановлені права і обов`язки тимчасово відсутніх наймача та членів його сім`ї, згідно якої - тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов`язки за договором найму жилого приміщення.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в спірній квартирі протягом тривалого часу (понад шість місяців), підтверджується актом про не проживання особи в житловому приміщенні від 13.10.2020, підписаним мешканцями будинку АДРЕСА_3 , майстром тех. дільниці, посвідченого печаткою і підписом начальника ЖЕД №902 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва».

Також факт не проживання відповідача ОСОБА_2 , та його відсутність у спірній квартирі понад десять, підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Будь-яких доказів про те, що у відповідача існують перешкоди у користуванні спірною квартирою суду не надано.

Відповідно до листа Солом`янського управління поліції ГУНП у м.Києві від 01.09.2021 року, у період часу з 01.01.2010 по 01.09.2021 заяв від ОСОБА_2 з приводу перешкод у користуванні жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 у вказаній квартирі протягом тривалого часу не проживає, не несе витрат по утриманню житла, квартирою не цікавиться, а отже суд вважає, що він втратив інтерес до даного майна.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довела наявність обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву щодо заявлених позовних вимог, будь-яких пояснень/заперечень в спростування зазначеного позивачем, суду надано не було.

Тому на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає можливим задовольнити позовну вимогу та визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 61, 64, 71, 72, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265, 273, 280, 284, 289, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Кушнір