ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4288/22 Справа № 190/82/22 Суддя у 1-й інстанції - Фирса Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.,

секретар судового засідання: Астарутян А.В.

сторони:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2022 року, яке ухвалено суддею Фирса Ю.В. в м. П`ятихатки, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 04.08.2015 року, ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків та інших витрат за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає між нею та Банком договір, що підтверджується ОСОБА_3 у Анкеті-Заяві

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла. Спадкоємцем померлої ОСОБА_2 є відповідачі по справі.

21.02.2021року позивачем було направлено претензію кредитора до П"ятихатської державної нотаріальної контори. 26.02.2021 року Банком було отримано відповідь, в якій зазначалося, що після померлої ОСОБА_2 , із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа була заведена на підставі претензії кредитора.

Станом на дату смерті ОСОБА_2 , заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором б/н від 04.08.2015 року становить 17051.70 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по справі.

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

На думку позивача, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав відсутност ідоказів укладання кредитного договору, ознайомлення ОСОБА_2 з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, є помилковим.Підписавши анкету-заяву ОСОБА_2 приєдналаня до зазначених Умов та Правил. Висновок суду про недоведеність заборгованості та перевищення сум, внесених на погашення коштів фактично отриманому кредиту, є помилковим, оскільки суд першої інстанції зробив невірний арифметичний розрахунок.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомленні про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2, статті 371 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 04.08.2015 року ОСОБА_2 звернулася до позивача із Анкетою-заявою, відповідно до якої Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.79).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , за життя позичальника ОСОБА_2 , були зареєстровані із нею за однією адресою: АДРЕСА_1 .( а.с.104,105)

Станом на дату смерті ОСОБА_2 , заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором б/н від 04.08.2015 року, за розрахунком позивача, становить 17051.70 грн. та складається із заборгованості за тілом кредитом.

Позивачем на адресу П"ятихатської державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора від 21.02.2021 р (а.с.81).

Згідно відповіді П`ятихатської державної нотаріальної контори на претензію позивача, після смерті ОСОБА_2 відкрита спадкова справа. Відомості про коло спадкоємців, про наявність спадкового майна, його склад, місцезнаходження та вартість, у нотаріуса на день відповіді відсутні. (а.с.82).

Позивачем було направлено лист-претензія відповідачам за місцем реєстрації (а.с.83,84).

З копії спадкової справи № 43/2021, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається, що 23 лютого 2021 року П`ятихатською державною нотаріальною конторою зареєстровано претензію кредитора - акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». (а.с.225).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів укладання кредитного договору та необґрунтований розмір майнових вимог.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду про відсутність правових підстав для задоволення позову, однак, не погоджується з мотивами відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Отже, за правилами статей 1281, 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У будь-якому випадку підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням статті 1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину.

Такі ж правові висновки зроблені Верховним Судом у Постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 336/5443/16, провадження № 61-34319св18, від 17 липня 2019 року у справі № 562/2411/16-ц, провадження № 61-34931св18, від 06 листопада 2019 року у справі № 279/7765/15-ц, провадження № 61-28853св18, підстав відступити від яких не встановлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Анкети-Заяви від 04.08.2015 року ОСОБА_2 була надана кредитна картка із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку. В Анкеті-заяві позичальника від 04.08.2015 року відсоткова ставка не зазначена.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний Банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30.12.1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 18.06.2003 року № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що надані АТ КБ «ПриватБанк» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що ОСОБА_2 , за життя, відповідно до наданого позивачем розрахунку, з 04.08.2015 року по 28.10.2020 року користувалась кредитними коштами, наданими їй АТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У зв`язку з чим, висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів укладання кредитного договору, є помилковим, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 28.10.2020 року, відповідач, з урахуванням виконання зобов`язань за кредитним договором, має заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 869 грн., 82 коп., оскільки, як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, який перевірено колегією суддів, та виписки з особового рахунку відповідача, позивач нараховані відсотки, які не погоджені з позичальником, включав в розмір заборгованості по тілу кредиту, що не передбачено умовами підписаної Анкети-заяви від 04.08.2015 року.

Тому, висновок суду першої інстанції щодо необгрунтованого розміру майнових вимог, є помилковим, а доводи апеляційної скарги в цій час тині заслуговують на увагу.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_1 отримали у спадщину будь-яке майно, що належало померлій ОСОБА_2 за життя, оскільки як вбачається з відповіді Пятихатської державної нотаріальної контори від 26.06.2021 року, після померлої ОСОБА_2 була заведена спадкова справа за претензією кредитора з вимогами до спадкоємця після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про те, що відповідачі не зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 та доказів того, що у померлої ОСОБА_2 на момент смерті було наявне будь-яке майно, що може бути успадковано спадкоємцями та що після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на майно, що може бути успадкована відповідачами за фактом проживання за однією адресою з ОСОБА_2 , на момент її смерті, матеріали справи не містять.

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, так і його вартості.

Слід зауважити, що при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Як вбачається із матеріалів справи, обґрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємців обов`язку сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого, нерухомого майна та щодо його вартості. При цьому позивач не заявляв суду відповідних клопотань про витребування відомостей щодо наявності у спадкодавця будь-якого рухомого чи нерухомого майна та його вартості.

При цьому реєстрація боржника ОСОБА_2 та відповідачів за однією адресою не є безумовною підставою для висновку про обов`язок відповідачів задовольнити вимоги кредитора, оскільки сам факт реєстрації не підтверджує належність домоволодіння,= боржнику ОСОБА_2 , в якому зареєстровані боржник ОСОБА_2 , за життя, та відповідачі.

У спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину.

Враховуючи недоведеність позивачем факту наявності та об`єму спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , у межах вартості якого спадкоємці останнього несуть відповідальність перед кредитором, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку з його недоведеністю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду- зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду повинно бути залишено без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнии частково.

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2022 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову, виклавши їх в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 червня 2022 року.

Головуючий: суддя А.П.Барильська

Суддя: Н.М.Деркач

М.Ю.Петешенкова