Справа № 357/2939/22
Провадження 4-с/357/23/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання Чайка О.В., ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Біла Церква Київської області скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа Білоцерківський міський відділ Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - «Скаржник») звернувся до суду із скаргою на бездіяльність Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі - «Заінтересована особа») про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії щодо накладення арешту на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , в рамках виконавчого провадження №52568052, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 , що належить йому на праві особистої власності та скасувати арешт.

В обґрунтування заявлених вимог Скаржник посилається на наступні обставини.

Відповідно свідоцтва про право власності від 19.06.2017 року №46058, виданого Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради Служба приватизації державного житлового фонду, скаржнику належить однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

На виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Біла Церква Київської області знаходились :

- виконавчий лист №2н-1003-2117/12 від 15.11.2012 року, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП КОР «Білоцерківводоканал» боргу в сумі 1 695,33 грн. ВП №36186069;

- виконавчий лист №2н-357/1586/13 від 15.11.2012 року від 03.02.2014 року, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП БМР ЖЕК №6 боргу в сумі 1 946,38 грн. ВП №41852348;

- виконавчий лист №2-1593 від 28.05.2009 року, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області судом про стягнень ОСОБА_1 на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» боргу в с 3958,59 грн. ВП 8073548;

- постанова № 1963 від 05.04.2007 року, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 користь держави штрафу в сумі 51,00 грн. ВП 7265678;

- постанова №1974 від 05.04.2007 року, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 17,00 грн. ВП 7266806;

- виконавчий лист №2-923 від 08.04.2008 року, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягненні ОСОБА_1 на користь КП КОР «Білоцерківводоканал» боргу в сумі 2 731,52 грн. ВП 8434911;

- виконавчий лист №2н-822/1586/13 від 27.11.2011 року, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягненні з ОСОБА_1 на користь КП КОР «Білоцерківводоканал» боргу в сумі 2 430,12 грн. ВП 26290463;

- виконавчий лист №2-1593 від 28.03.2009 року, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення ОСОБА_1 на користь КП КОР «Білоцерківводоканал» боргу в сумі 3 958,59 грн. ВП 34575285;

- виконавчий лист 2н-1003-21 17/12 від 15.11.2012 року, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП КОР «Білоцерківводоканал» боргу в сумі 1 695,33 грн. ВП 36186069.

В рамках виконавчого провадження №52568052 на майно скаржника був накладений арешт, але станом на 15.04.2022 року борг відсутній, виконавче провадження завершено.

Скаржник звернувся до міського відділу державної виконавчої служби з питанням про зняття арешту з належного йому майна.

На його звернення було надано відповідь, що відомості про накладення арешту на майно відсутні, оскільки матеріали вищезазначених виконавчих проваджень знищено за терміном зберігання та рекомендовано звернутися до суду.

21.04.2021 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі (а.с.19).

30.06.2022 року скаржник в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його присутності, вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити (а.с.4).

30.06.2022 року у судове засідання представник заінтересованої особи Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) повторно не з`явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.26, 31). Причини неявки суду не повідомив, відзиву, будь-яких заяв/клопотань від нього на адресу суду не надходило.

В зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Як убачається з копії свідоцтва про право власності від 19.06.2017 року, виданого Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради Служба приватизації державного житлового фонду, та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.07.2017 року, скаржнику належить однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6, 7).

В рамках виконавчого провадження №52568052 на майно скаржника був накладений арешт, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії відповіді, яка міститься в матеріалах справи наданої на звернення скаржника відділом Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) убачається, що відомості про накладення арешту на майно відсутні, оскільки матеріали вищезазначених виконавчих проваджень знищено (а.с.8-9).

Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.

Крім того, суд ураховує, що у своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що сторона, задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Втім, такі правила суб`єктом оскарження не дотримані.

Крім того, згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Частина 1 ст.52 Закону України від 21.04.1999 № 606 «Про виконавче провадження» (в редакції на час накладення арешту) визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Вищенаведені правові норми свідчать, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови.

Як встановлено ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент існування виконавчого провадження до 2016 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Частиною 5 статті 28 Закону передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові.

Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону України від 02.06.2016 року №1404 «Про виконавче провадження».

Отже, Білоцерківським міським відділом ДВС під час закінчення виконавчого провадження у встановленому порядку не припинено чинності арешт боржника, накладеного постановою державного виконавця.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Тому аналізуючи зібрані докази в їх сукупності у даній справі та дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до висновку про те, що скарга є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених вимог з урахуванням обраного заявником способу захисту права.

При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 260-261, 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

скарга на дії (бездіяльність) державного виконавця

Скаргу Бомка Андрія Михайловича - задовольнити.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС Вербицького М.Л. про накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження №52568052, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 , що належить йому на праві особистої власності (Свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 19.06.2017 року).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу надруковано 30.06.2022 року в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяВ. П. Цукуров