П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року м. Київ

Справа № 757/54440/20-ц

Провадження: № 22-ц/824/6469/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Вербової І.М., Нежури В.А.,

секретар Івасенко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Маринушкіна Арсена Григоровича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Матійчук Г.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Національного банку України, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», про захист прав споживача фінансових послуг, стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, обґрунтувавши його тим, що являєтьсявкладником ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» згідно договорів вкладу «Швейцарський «Постійний» Здорова добавка» «Тринадцятимісячний» №671919/2013 від 30.10.2013 року (в доларах США) та договору банківського вкладу «Для виплат» №3393 від 30.10.2013 року. На підставі постанови Правління НБУ від 20.11.2014 року №733 року «Про віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію. Відповідно до постанови Правління НБУ від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №63 від 20.03.2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Фондом йому, ОСОБА_1 , було виплачено гарантовану суму 200 000 грн, але решта - 1 011 397,71 грн були включені до акцептованих вимог четвертої черги, отже він є кредитором банку. Однак вказана сума йому виплачена не була. За викладених обставин, просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь грошові кошти в розмірі 1 011 397,71 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про захист прав споживача фінансових послуг, стягнення коштів відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Маринушкін А.Г. в інтересах ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що позивач має право на отримання неповерненої станом на час пред`явлення позову суми вкладу в повному обсязі за рахунок відповідачів. Однак, суд першої інстанції не надав оцінки жодним доводам позивача, а обмежився лише формальним тлумаченням загальних норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відмітив, що право на отримання коштів, що є вкладом, гарантоване Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, яка у відповідності до цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав у своїх рішеннях, що у подібних справах для дотримання справедливого балансу між суспільною потребою (інтересом) та правами людини особа внаслідок позбавлення власності повинна отримати відшкодування, інакше вважатиметься, що на неї покладений надмірний тягар. У рішенні від 16.02.2017 року по справі «Кривенький проти України» (заява №43768/07) ЄСПЛ зазначив, що позбавлення особи власності без виплати компенсації навіть на законних підставах та за наявності суспільного інтересу є порушенням Конвенції (ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції). Також зазначив, що будь-який закон України не може обмежувати права власності позивача на отримання всієї суми вкладу або ставити її в залежність від певних умов (або створення певних умов) третіми особами (органами влади, суб`єктами владних повноважень тощо). Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що хоча правильне застосування законодавства беззаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи не відповідає принципу пропорційності. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар» у вигляді права власності, навіть на підставі Закону.

У відзиві на апеляційну скаргу Сидоренко Ю.А. в інтересах Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заперечувала проти апеляційної скарги та зазначила, що Фонд гарантування здійснює заходи щодо виведення неплатоспроможного банку - ПАТ «ВіЕйБі Банк» з ринку виключно відповідно до порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань перед кредиторами, норми вказаного Закону є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Посилалась на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 08.02.2018 року у справі №308/3282/15-ц, від 14.02.2018 року у справі №761/20903/15-ц, згідно яких якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банк вже було введено тимчасову адміністрацію чи розпочато процедуру його ліквідації, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відмітила, що порядок отримання вкладниками коштів понад гарантовану суму здійснюється у черговості, визначеній у ст. 52 даного Закону за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна неплатоспроможного банку. Також зазначила, що у позивача відсутні підстави для відшкодування шкоди в порядку ст. 1166 ЦК України, оскільки останній не довів наявність всіх елементів правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу Каратун Т.В. в інтересах Національного банку України заперечувала проти апеляційної скарги та зазначила, що необхідною підставою для відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, при цьому, довести наявність цих умов має позивач. Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 вказує на те, що НБУ має відповідати за заподіяну позивачу шкоду, спричинену відсутністю належної регуляторної політики у банківському секторі та відсутністю у державі злагодженого механізму судового захисту порушених прав. Згідно ст. 5 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банки мають право самостійно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що перебуває у їхній власності. При цьому, НБУ не відповідає за зобов`язаннями банків, а банки не відповідають за зобов`язаннями НБУ, якщо інше не передбачено законом або договором. Водночас, стягнення з НБУ грошових коштів у розмірі 1 011 397,71 грн не узгоджується з положеннями Законів України «Про Національний банк України» та «Про банки і банківську діяльність». Посилання у апеляційній скарзі на порушення ст1.1 Першого Протоколу до Конвенції щодо захисту права власності не є підставою для скасування законних судових рішень, оскільки позивач не довів наявність підстав для цивільно-правової відповідальності НБУ.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 16 травня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні Каратун Т.В. в інтересах Національного банку України та адвокат Кібець Р.Р. в інтересах Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заперечували проти апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

20 червня 2022 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Маринушкіна А.Г. в інтересах ОСОБА_1 про розгляд справи у його відсутність, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності скаржника та його предстаника.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 30.10.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» укладено договір банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» Здорова добавка» «Тринадцятимісячний» №671919/2013 від 30.10.2013 р. (в доларах США) (а.с. 13) та договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» №3393 від 30.10.2013 року (а.с. 14).

На підставі постанови Правління Національного Банку України від 20.11.2014 №733 року «Про віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію.

Відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №63 від 20.03.2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив ОСОБА_1 гарантоване відшкодування в сумі 200 000 грн.

Залишок коштів у розмірі 1 011 397,71 грнбули включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів четвертої черги (а.с. 16, 18).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №255/15 від 21.09.2015 рокузатверджено ліквідаційну масу ПАТ «ВіЕйБі Банк» станом на 01.09.2015 року: балансова вартість (без врахування резервів та переоцінки) - 24 669 526,07 грн; оціночна вартість - 5 611 264 443,87 грн.

Згідно інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «ВіЕйБі Банк» перебуває в стані припинення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог та недоведеності вини відповідачів у заподіянні збитків позивачеві.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб-підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, мають задовольнятися у порядку черговості, встановленому статтею 52 Закону, після початку процедури ліквідації банку за рахунок коштів, одержаних у результаті його ліквідації та продажу майна (активів) (пункт

4 частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

У частині четвертій статті 4 Закону України «Про Національний банк України» встановлено, що національний банк не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання.

Віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а також відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку є заходами впливу в розумінні статті77 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

У частині четвертій статті 4 Закону України «Про Національний банк України» встановлено, що національний банк не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2021 року у справі № 757/63349/19-ц (провадження № 61-18960св20) зроблено висновки, що «запровадження тимчасової адміністрації у банку та початок процедури ліквідації унеможливлює виплату коштів за договором банківського вкладу в інший спосіб, аніж це передбачено положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відкликання Національним банком України банківської ліцензії ПАТ «Дельта Банк» та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому задоволення вимог окремого кредитора, визнаних в межах ліквідаційної процедури банку, але заявлених до стягнення в іншому порядку, не допускається, оскільки це має наслідком порушення рівності прав вкладників банку та порушує принципи виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивач не довів протиправність дій відповідачів, внаслідок яких йому було завдано шкоди на суму неповернутих вкладів, внесених до ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що є його процесуальним обов`язком, протиправної поведінки з боку Національного банку України, оскільки винесені ним постанови про віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії проблемних, неплатоспроможних та про відкликання банківської ліцензії, відповідають положенням закону, є чинними та скасовані не були. Розміщені позивачем на рахунках у ПАТ «ВіЕйБі Банк» як банківські вклади кошти (у загальному розмірі неповернутих вкладів на суму 1 011 397,71 грн) не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, а тому відсутні підстави для стягнення зазначеної суми у порядку, встановленому статтею 1173 ЦК України із відповідачів.

Вимоги ОСОБА_4 на суму 1 011 397,71 грн було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк». Позивач не втратив право на ці кошти. Процедура ліквідації банку триває.

Задоволення вимог окремого кредитора, визнаних в межах ліквідаційної процедури банку, але заявлених до стягнення в іншому порядку, не допускається, оскільки це має наслідком порушення рівності прав вкладників банку та порушує принципи виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Подібні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 02 липня 2019 року у справі № 910/5000/18, від 28 січня 2020 року у справі № 369/11928/17, від 15 травня 2019 року у справі № 757/72592/17, від 07 травня 2020 року у справі № 757/62120/18-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 757/27124/19-ц.

У постанові від 13 березня 2018 року у справі № 910/23398/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що згідно з системним аналізом норм пункту 6 статті 2, пункту 16 статті 2, підпунктів 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації та/або запровадження процедури ліквідації, вимоги вкладників та інших кредиторів банку не задовольняються. При цьому, кошти за вкладами, строк дії яких закінчився, та за договорами банківського рахунку, виплачуються в межах граничної суми відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедурою.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 761/23885/18 (провадження № 61-12776св19).

Тобто, з початку ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є неможливим.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Відповідно до статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначено вище,вимоги ОСОБА_4 на суму 1 011 397,71 грн було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», процедура ліквідації банку триває.

Запровадження тимчасової адміністрації у банку та початок процедури ліквідації унеможливлює виплату коштів за договором банківського вкладу в інший спосіб, аніж це передбачено положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Розміщені позивачем на рахунках у ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» як банківські вклади кошти не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, а тому відсутні підстави для стягнення зазначеної суми у порядку, встановленому статтею 1173 ЦК України.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що саме у результаті бездіяльності Національного банку України настали негативні фінансово-економічні наслідки у ПАТ «Банк Форум» і неможливість повернення коштів позивачу як кредитору банку.

Доводи апеляційної скарги про порушення відповідачами права власності позивача не впливають на правильність та законність оскаржуваних судових рішень, оскільки з огляду на специфіку правовідносин, що виникли між сторонами, їх предмет, а також наявність нормативно-правової бази, яка урегульовує правовідносини за договорами банківського вкладу у разі введення у банку тимчасової адміністрації, врегулювання спірних правовідносин у будь-який інший спосіб, ніж Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним, не передбачено.

Посилання ОСОБА_4 на порушення йогоправ, як власника грошових коштів, що гарантовано Конституцією України, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є також необґрунтованими, оскільки метою Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як зазначено у статті 1 цього Закону, є захист прав і законних інтересів вкладників банку, гарантована державою сума вкладу йому, позивачу, повернута, решта грошових коштів за вкладами, як передбачено зазначеним Законом, підлягає поверненню в межах ліквідаційної процедури.

Неприйнятними є і доводи апеляційної скарги про те, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є неконституційним, оскільки цей закон неконституційним не визнано.

Слід відмітити, що судова практика у даній категорії справ є сталою, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та надав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких підстав, апеляційна скарга адвоката Маринушкіна А.Г. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Маринушкіна Арсена Григоровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 29 червня 2022 року

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.М. Вербова

В.А. Нежура