печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року Печерський районний суд міста Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Музика В. П.

справа № 757/48038/20-ц

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач1 - держава Україна в особі Головного управління Національної поліції в м. Києві

відповідач 2 - Київська міська прокуратура

відповідач 3 - Державна казначейська служба України,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в м. Києві, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органу досудового слідства і прокуратури,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Київської місцевої прокуратури № 6, Печерського Управління поліції у м. Києві про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органу досудового слідства і прокуратури.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2018 року зазначену позовну заяву призначено судді Цокол Л.І .

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 лютого 2019 року, у зв`язку з відстороненням судді Цокол Л.І. від посади, зазначену позовну заяву призначено судді ОСОБА_3.

В подальшому, у зв`язку зі смертю судді ОСОБА_3 , протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 жовтня 2021 року зазначену позовну заяву призначено судді Матійчук Г.О.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2021 року позовну заяву, залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України та позивачу роз`яснено право протягом десяти днів з дня отримання ухвали усунути виявлені недоліки, шляхом подання заяви з додержанням вимог, встановлених ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

У лютому 2022 року ОСОБА_1 , на виконання ухвали суду від 26.10.2021 року, подала заяву про усунення недоліків позовної заяви, уточнивши позовні вимоги, остаточно просила суд: визнати діяльність та бездіяльність Головного управління національної поліції та Київської міської прокуратури щодо розслідування кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005638 від 28 серпня 2015 року та № 0000081 від 19 квітня 2016 року, незаконними.Стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь на відшкодування майнової шкоди у розмірі 81 245 грн та 700 000 грн - моральної шкоди.

Вказана позовна заява мотивована тим, що 28 серпня 2015 року приблизно о 12.00 год у дворі будинку АДРЕСА_1 , в якому вона проживає, на неї було скоєно напад подружжям ОСОБА_4 , у результаті якого вона отримала тілесні ушкодження. За побиттям спостерігав дільничний інспектор ОСОБА_5., але при цьому не вчинив жодних дій для її захисту.

Повідомлення про кримінальне правопорушення в правоохоронні органи зробили працівники «швидкої допомоги», які доставили позивача в медичний заклад - лікарню швидкої медичної допомоги.

28 серпня 2015 року Печерським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було порушено кримінальне провадження № 0005638 за частиною першою статті 125 КК України.

Позивач зазначає, що слідчі Печерського Управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві не проводили досудове розслідування вказаного кримінального провадження, тому на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва було відкрито кримінальне провадження № 0000081 від 19 квітня 2016 року відносно дільничного ОСОБА_5 та слідчого ОСОБА_7

Вказує, що у рамках вищезазначених кримінальних проваджень слідчим слідчого управління прокуратури м. Києва та прокурорами неодноразово приймались рішення, які були скасовані ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва. Досудове слідство проводилось упереджено, не було допитано свідків, які вона пропонувала та не вжито належних заходів для отримання доказів події та експертиз.

Факти систематичного невиконання службових обов`язків працівників поліції та прокуратури встановлено ухвалами Печерського та Дніпровського районних судів щодо проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0005638 від 28 серпня 2015 року та кримінального провадження №0000081 від 19 квітня 2016 року, зазначеними в позовній заяві.

Стверджує, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства та прокуратури їй завдано майнову та моральну шкоду, так як вона не змогла продовжити працювати як адвокат, приймати участь у 4 справах, які знаходились у її провадженні, перебувала на стаціонарному лікуванні, купувала ліки. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала через незаконне та систематичне невиконання службових обов`язків працівниками поліції і прокуратури, непроведенні об`єктивного, повного і ретельного слідства двох кримінальних проваджень.

Посилаючись на вищезазначене та приписи Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», статті 3, 1166, 1167, 1176 ЦК України, ОСОБА_1 просила суд задовольнити її позовні вимоги.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду. Відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в м. Києві, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органу досудового слідства і прокуратури. Постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалами від 21.02.2022 року у задоволенні клопотань позивача про витребування доказів та допит свідків - відмовлено.

Копії ухвал від 21.02.2022 року направлено сторонам, крім того відповідачам направлено копію позовної заяви з додатками.

Запропоновано відповідачам не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачам, що вони мають право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву.

Від Київської місцевої прокуратури № 6, Національної поліції в м. Києвідо суду надійшли відзиви на позовну заяву ОСОБА_1 , у яких позов не визнають з підстав, викладених у відзивах.

Відповідач 3 Державна казначейська служба України своїм правом надати відзив на позов не скористався.

У подальшому сторони надіслали до суду відповідь на відзив та заперечення на відповідь, із викладеними у них позиціями відносно позову.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

У частині першій статті 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 28 серпня 2015 року приблизно о 12.00 год у дворі будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 виник конфлікт, у результаті якого вона отримала тілесні ушкодження.

28 серпня 2015 року Печерським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було порушено кримінальне провадження 0005638 за частиною першою статті 125 КК України.

Відповідно до висновку експерта № 2468, проведеного на підставі постанови начальника слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління поліції Національної поліції у м. Києві, відсутня медична документація, у тому числі результати додаткових досліджень, що не дозволяє судити про характер та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень (початок 31 серпня 2015 року, закінчено 20 жовтня 2015 року) (том 1, а. с. 31-32).

Постановою Головного управління національної поліції у м. Києві від 30 травня 2016 року кримінальне провадження № 0000081 від 19 квітня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 368 КК України, на підставі пункту другого частини першої статті 284 КПК України закрито, у зв`язку із встановленням відсутності у діянні складу кримінального правопорушення (том 1, а. с. 70-73).

Постановою старшого слідчого третього слідчого відділу слідчого управління Прокуратури м. Києва від 29 липня 2016 року кримінальне провадження № 0000081 від 19 квітня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 368 КК України, на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України закрито, у зв`язку із встановленням відсутності в діях працівника Печерського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві складу кримінального правопорушення (том 1, а. с. 76-79).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність службових осіб Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення задоволено.Зобов`язано компетентних осіб Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами ОСОБА_1 від 22 та 23 лютого 2016 року про вчинення кримінальних правопорушень та розпочати досудове розслідування, про що проінформувати заявника (справа № 757/11254/16-к) (том 1, а. с. 29-30).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Печерського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7, яка полягає у нерозгляді клопотань про проведення слідчий дій в межах к/п № 0005638 задоволено частково. Зобов`язано слідчого Печерського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві у м. Києві ОСОБА_7 розглянути клопотання ОСОБА_1 від 02 березня 2016 року, 18 квітня 2016 року у межах к/п № 0005638 у строк не більше трьох днів з моменту отримання даної копії ухвали слідчого судді. За результатами розгляду вказаних клопотань, зобов`язано слідчого Печерського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 прийняти процесуальні рішення у вигляді постанов, копії яких необхідно вручити, або направити ОСОБА_1 (справа № 757/18087/16-к) (том 1, а. с. 27-28).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року заяву ОСОБА_1 про відвід слідчого Печерського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 задоволено. Відведено слідчого Печерського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві в м. Києві ОСОБА_7 від участі у кримінальному провадженні № 0005638 від 28 серпня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України. Зобов`язано керівника органу досудового розслідування невідкладно призначити іншого слідчого у кримінальному провадженні № 0005638 від 28 серпня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України (справа № 757/29462/16-к) (том 1, а. с. 21-22).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову старшого слідчого третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури м. Києва Завгороднього М. С. від 21 липня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000081 (справа № 757/37738/16-к) (том 1, а. с. 25-26).

Постановою Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 10 вересня 2016 року призначено по кримінальному провадженню за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статтею 125 КК України, судово-медичну експертизу, до проведення якої залучено експертів Київського міського бюро судово-медичних експертиз (том 1, а. с. 33-34).

Постановою слідчого особливо важливих справ третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень та процесуального керівництва прокуратури м. Києва від 27 грудня 2016 року кримінальне провадження № 0000081 від 19 квітня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 366, частиною першою статті 368 КК України, на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України закрито, у зв`язку із встановленням відсутності у діях дільничного Печерського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 та слідчого Печерського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7, складу кримінального правопорушення (том 1, а. с. 85-89).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року заяву ОСОБА_1 про відвід старшого слідчого управління з розслідування кримінальних проваджень прокуратури м. Києва Завгороднього М .С. від участі у кримінальному провадженні № 0000081 від 19 квітня 2016 року задоволено. Відведено старшого слідчого управління з розслідування кримінальних проваджень прокуратури м. Києва Завгороднього М. С від участі у кримінальному провадженні № 0000081 від 19 квітня 2016 року, передбаченого статтями 366, 384 КК України (провадження № 757/64022/16-к) (том 1, а. с. 23-24).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання скарги на рішення слідчого про закриття кримінального провадження визначеного статтею 304 КПК України задоволено та поновлено процесуальний строк. Скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва Завгороднього М. С. від 27 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження за матеріалами досудового розслідування 19 квітня 2016 року за № 0000081, за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених частиною першою статті 366, частиною першою статті 368 КК України, скасовано. Матеріали кримінального провадження за матеріалами досудового розслідування 19 квітня 2016 року за № 0000081 повернуто до прокуратури м. Києва (том 1, а. с. 18-20).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 січня 2020 року в справі № 227/2572/19 (провадження № 61-20488св18), від 17 січня 2020 року в справі № 638/11414/18 (провадження № 61-2685св19), від 04 березня 2020 року в справі № 639/1803/19 (провадження № 61-18842св19), від 01 квітня 2020 року в справі № 641/7772/17 (провадження № 61-40338св18), від 13 травня 2020 року в справі № 638/8636/17 (провадження № 61-40480св18), від 20 травня 2020 року в справі № 337/3375/17 (провадження № 61-11586св19), від 20 травня 2020 року в справі № 639/6736/18 (провадження № 61-12512св19), від 23 червня 2020 року в справі № 554/108/18 (провадження № 61-41514св18), від 24 червня 2020 року в справі № 520/14/19 (провадження № 61-23199св19), від 30 червня 2020 року в справі № 641/7984/17 (провадження № 61-36602св18), від 03 липня 2020 року в справі № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20), від 25 січня 2021 року в справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 25 березня 2021 року в справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19).

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

З аналізу статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 638/14009/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19, від 23 вересня 2020 року у справі № 638/14007/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 638/14008/17 та інших.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, доводи позивача про те, що скасування судом процесуальних рішень слідчого про закриття кримінального провадження є підставою для висновку про порушення прав позивача та свідчить про протиправність дій або бездіяльність органу досудового розслідування є безпідставними, оскільки у цій справі причиною для звернення до суду щодо відшкодування моральної шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне прийняття відповідних рішень без проведення відповідно до вимог КПК України.

Таким чином, ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва про задоволення скарг ОСОБА_1 на постанови прокуратури м. Києва свідчать про реалізацію нею передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, як це помилково вважає позивач.

Саме по собі зобов`язання ухвалою слідчого судді внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також скасування постанов про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Статтями 12, 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань та майнової шкоди, встановлення факту протиправності дій органів прокуратури, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) зазначених органів та їх вини в заподіянні цієї шкоди. В ході розгляду справи позивач не довела наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, що відповідно до статей 12, 80 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позивача звільнено від сплати судового збору судові витрати віднесено за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 56 Конституції України, пунктом 1 статті першої, статтями 3, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», статтями 3, 15, 16, 23, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, статтями 2, 4, 5, 12, 13, 77-81‚ 141, 223, 263-265, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до держави України в особі Головного управління Національної поліції в м. Києві, Державної казначейської служби України, Київської міської прокуратури про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органу досудового слідства і прокуратури, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1: держава Україна в особі Головного управління Національної поліції в м. Києві, адреса: 01601, м. Київ вул. Володимирська, 15, .

Відповідач 2: Київська міська прокуратура, адреса: 03150, м. Київ вул. Предславинська, 45/9, .

Ввідповідач 3: Державна казначейська служба України, адреса: 01601 м. Київ, вул. Бастіонна,6, .

Суддя Г. О. Матійчук