МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-380/11
Провадження №22-ц/812/482/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

за участі - представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану через його представника адвоката Вавілова Антона Євгеновича, на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, а також за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про реальний поділ житлового будинку, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2007 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог, зазначав що йому на підставі договору купівлі-продажу від 04 грудня 2003 року належить 66/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною часткою господарських та побутових споруд. Зазначений договір купівлі-продажу житлового будинку зареєстровано ММБТІ.

Відповідно до договору купівлі-продажу на земельній ділянці розташований один житловий кам`яний будинок, зазначений на плані літ. А, житловою площею 93 кВ. м., погріб кам`яний літ Мпд, сарай кам`яний літ. С, П.Я., душ кам`яний літ. Р, туалет з цегли літ Д, сарай з цегли літ. 3, 1/2 літньої кухні та 1/2 гаража кам`яних літ. К, сарай з піноблока літ. Н, навіс, обшитий з 3-х сторін літ. О, огорожа під № 3, 4, 8, 11, 12, будівля 1, № 7, 9.

Відповідачу по справі ОСОБА_2 належить 34/100 частки цього житлового будинку на підставі договору дарування від 09 липня 2002 року.

Оскільки між ними не досягнута домовленість про встановлення порядку користування земельною ділянкою, позивач просив встановити порядок користування земельною ділянкою.

У 2008 році ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 , в якому просив об`єднати в одне провадження його позов з первісним позовом ОСОБА_4 , провести реальний розподіл житлового будинку АДРЕСА_1 та виділити йому приміщення, будівлі та споруди, якими він фактично користується на час звернення до суду з позовом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилався на те, що йому на праві власності належить 34/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Співвласником цього будинку є ОСОБА_4 , якому належить 66/100 частини будинку. Між співвласниками виникли неприязні стосунки, у зв`язку із чим виникла необхідність реального розподілу домоволодіння. З огляду на викладене відповідно до частини першої статті 364 ЦК України ОСОБА_2 просить провести реальний розподіл житлового будинку АДРЕСА_2 .

При цьому ОСОБА_2 вказав на те, що на його думку ММБТІ значно занизило його частку та збільшило частку ОСОБА_4 , оскільки йому належить квартира АДРЕСА_3 у спірному житловому будинку, яка складається із 3-х житлових кімнат (2-2,2-3 житловою площею 13,6кв.м та 19,3кв.м, 2-5 житловою площею 11,7кв.м), столової 2-4 загальною площею 6,8кв.м, коридора 2-6 площею 2,1кв.м, кухні 2-7 площею 8,9кв.м, ванної 5,3кв.м та коридора 11 площею 3,0кв.м. Всього загальна площа становить 70,7кв.м, житлова 51,4кв.м, допоміжна площа- 19,3кв.м, а також будівлі: сарай літ. С, сарай літ. П, туалет літ. Д, сарай літ. З, сарай літ. Н, навіс літ. О., та відповідна частина огорожі та споруд.

Загальна площа квартири АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_4 , становить 53,9кв.м, житлова площа 42,3кв.м, допоміжна площа 11,6кв.м (складається з: житлової кімнати 1-2 площею 14,7кв.м, кухні 1-3 площею 8,5кв.м, житлової кімнати 10,2кв.м, житлової кімнати площею 17,4кв.м, коридора 1-1 площею 3,1кв.м).

В подальшому ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог зустрічного позову, в якій просив:

- змінити ідеальні частки співвласників в житловому будинку АДРЕСА_2 , визнавши за ним право власності на 42/100 частини, а за ОСОБА_4 право власності на 58/100 частини житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами;

- здійснити реальний розподіл житлового будинку АДРЕСА_2 , виділити в натурі його долю, яка складає 42/100 частини житлового будинку та складається із приміщень, будівель та споруд, якими він фактично користується на час звернення до суду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що експертизою, призначеною під час розгляду даної справи, встановлено, що частки, якими фактично користуються співвласники спірного домоволодіння, не відповідають дійсності. Його частка становить 42/100, що на 8/100 частини більше ідеальної його долі. Тоді, як ОСОБА_4 належить 58/100 частини, що відповідно на 8/100 частини менше його ідеальної долі.

При цьому ОСОБА_5 стверджує, що під час визначення часток КП ММБТІ була занижена його частка, якою він користується, тоді як частка відповідача ОСОБА_4 неправомірно збільшена. При визначення часток працівниками КП ММБТІ не були враховані будівлі, які самовільно збудовані колишніми власниками належної в теперішній час ОСОБА_2 частини домоволодіння, а саме: сіни літ. а1 0,96/1,0:3,45, сарай літ. П, літ. А, збільшена житлова площа на 5,0кв.м за рахунок зносу перегородки та переобладнання кухні в житлове приміщення. Таким чином під час укладення 09 липня 2002 року договору дарування між ним та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 34/100 частини житлового будинку, які він прийняв у дар, не відповідала фактичному володінню та користуванню. КП ММБТІ під час оформлення самовільних будівель не перерахувало частки співвласників та не включило ці будівлі під час оформлення договору дарування.

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦК України власник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності. Рішенням Центрального районного виконавчого комітету ОСОБА_6 було дозволено оформлення самовільно збудованих будівель. Будь-яких спорів між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , ОСОБА_9 з цього приводу не виникало.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2008 року позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Проведено реальний поділ житлового будинку та визначив порядок користування земельною ділянкою, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2008 року частково задоволено апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та скасовано рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2008 року, справа направлена на новий судовий розгляд до того ж суду.

23 червня 2014 року до Центрального районного суду м. Миколаєва від представника ОСОБА_3 (спадкоємця ОСОБА_4 ) адвоката Рехлецького Р.В. надійшла уточнена позовна заява, в якій він просив прийняти уточнену позовну заяву замість первісного позову ОСОБА_4 , визначити порядок користування земельною ділянкою площею 913 кв.м по АДРЕСА_2 та стягнути з відповідача на його користь усі понесені судові витрати.

Протокольною ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2014 року до участі у справі допущено спадкоємця ОСОБА_4 ОСОБА_3 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2020 року позов ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою - задоволено.

Надано у користування ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 574,86кв.м (194, 17кв.м під забудовами, 380,69кв.м вільна від забудов), що відповідає його ідеальній частці 66/100, з частиною житлового будинку літ. «А-1», «а» і господарськими спорудами: вбиральня, літ «Д»; сарай літ. «З»; літня кухня гараж літ. «К»; сарай літ. «Н»; навіс літ. «О»; сарай літ. «Я»; сарай літ. «С»; басейн літ. №7; водяний кран літ. №9; Ѕ огорожі літ. № 11,12,3,4,8; відмостки та замощення літ. №11,12,3,4,8,І з відділенням за точками по лінії земельної ділянки 3,4,5,6,7,8,9,10,11,12,13,14,15,16,29,28,27,32; 25,31,30,21,22,23,24, якими позначені поворотні точки межі земельної ділянки.

Надано ОСОБА_3 у користування земельну ділянку під забудовами, яка становить 194,17кв.м, під частиною житлового будинку «А-1», «а» 82,44 кв.м., загальною площею 65,60 кв.м. у складі приміщень: «І», «1-2», «1-3», «1-5», «1-6», «2-5»; під господарськими спорудами 111,73кв.м, а також земельну ділянку, вільну від забудов площею 380,69кв.м.

Надано у користування ОСОБА_2 частину земельної ділянки площею 296,14кв.м (91,83кв.м під забудовами, 204,31кв.м вільно від забудов), що відповідає його ідеальній частці 34/100 з частиною житлового будинку літ. «А-1», «а» та господарськими спорудами: погріб літ. «Мпд»; сарай літ. «П»; душ літ. «Р»; Ѕ частка огорожі, відмостки та замощення літ № 11,12,3,4,8,І з відділенням за точками по лінії земельної ділянки 25,26,27,28,29,17,18,19,20,21,30,31, якими позначено поворотні точки земельної ділянки (на плані позначено земельним кольором).

Надано у користування ОСОБА_2 земельну ділянку під забудовою площею 91,83кв.м, а саме: під частиною житлового будинку літ. «А-1», «а» - 73,80кв.м, загальною площею 59,0кв.м; у складі приміщень: «ІІ», «2-2», «2-3», «2-4», «2-6», «2-7», «2-8»; під господарськими будовами 18,03кв.м, а також земельну ділянку вільну від забудов площею 204,31кв.м.

Вхід (в`їзд) літ. № 3, № 12 на земельну ділянку, а також земельну ділянку площею 99,84кв.м (по 49,92кв.м кожному співвласнику) з відділенням за точками по лінії земельної ділянки 1,2,3,32,27,26,25,24,23, якими позначені поворотні точки межі земельної ділянки. залишено в загальному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ..

Огорожі залишено у користуванні співвласників відповідно до встановленого порядку користування земельною ділянкою.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 в частині зміни ідеальних часток співвласників в житловому будинку АДРЕСА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 в частині реального поділу житлового будинку АДРЕСА_2 задоволено частково.

Виділено у власність ОСОБА_3 приміщення: 1-2, площею 14,70кв.м; 1-3, площею 8,5кв.м; 1-5, площею 10,2кв.м; 1-6, площею 17,40кв.м; 2-5, площею 11,7кв.м.

Разом по частині будинку ОСОБА_3 виділено: вбиральня, літ Д; сарай літ. №3; літня кухня гараж літ. К; сарай літ. Н; навіс літ. О; сарай літ. Я; сарай літ. С; басейн літ. №7; водяний кран літ. №9; Ѕ огорожі літ. №11,12,3,4,8; Ѕ замощення літ. №1, що становить 60/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Виділено у власність ОСОБА_2 приміщення: 2-2, площею 13,6кв.м; 2-3, площею 19,3кв.м; 2-4, площею 6,8кв.м; 2-6, площею 2,1кв.м; 2-7, площею 8,9кв.м; 2-8, площею 5,3кв.м.

Разом по будинку ОСОБА_2 виділено: погріб літ. Мпд; сарай літ. П; душ літ. Р; Ѕ огорожі літ. № 11, 12, 3, 4, 8; Ѕ замощення літ. №1, що становить 40/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію за відхилення від ідеальної частки у житловому будинку по АДРЕСА_2 на 6/100 у розмірі у розмірі 32 868 грн її інвентаризаційної (дійсної) вартості.

Користування горищним простором та інженерними комунікаціями залишено без змін.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2021 року виправлено описку в резолютивній частині рішення суду в написані літери сараю з «№3» на «З».

Тринадцятий абзац резолютивної частини рішення суду викладено в наступній редакції:

«Виділити у власність ОСОБА_3 приміщення: 1-2, площею 14,70кв.м; 1-3, площею 8,5кв.м; 1-5, площею 10,2кв.м; 1-6, площею 17,40кв.м; 2-5, площею 11,7кв.м; І, площею 3,1кв.м.»

П`ятнадцятий абзац резолютивної часини рішення суду викладено в наступній редакції:

«Виділити у власність ОСОБА_2 приміщення: 2-2, площею 13,6кв.м; 2-3, площею 19,3кв.м; 2-4, площею 6,8кв.м; 2-6, площею 2,1кв.м; 2-7, площею 8,9кв.м; 2-8, площею 5,3кв.м; ІІ площею 3кв.м.»

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 , діючи через свого представника - адвоката Вавілова А.Є. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на не повне з`ясування всіх обставин справи, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким визначити порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою. Крім того просив призначити по справі повторну будівельно-технічну експертизу.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом встановлено, що апелянт є власником квартири АДРЕСА_3 у спірному житловому будинку, яка складається із 3-х житлових кімнат (2-2,2-3, житловою площею 13,6 кв.м. та 19.3 кв.м.. 2-5, житловою площею 11,7 кв.м.), столової 2-4, загальною площею 6,8 кв.м., коридора 2-6 площею 2,1 кв.м., кухні 2-7 площею 8,9 кв.м.. ванної 5,3 кв.м. та коридора 11 площею 3,0 кв.м. Всього загальна площа 70,7 кв.м., житлова 51,4 кв.м., з допоміжною площею 19,3 кв.м., а також будівлі: сарай літ. С, сарай літ. П, туалет літ. Д, сарай літ. З, сарай літ. Н, навіс літ. О., тг відповідна частина огорожі та споруд.

Право власності у апелянта на спірне майно виникло на підставі договору дарування від 09 липня 2002 року, в якому чітко визначено, які приміщення у домоволодінні ним отримано, тобто із родовою ознакою.

Рішенням суду, яке оскаржується, суд фактично позбавив апелянта на частину його майна, а саме було припинене право власності на житлову кімнату будинку літ А 2-5 - 11. 7 кв. м., що повністю суперечить Конституції України і ЗУ, які захищають право власності особи.

Також посилається на те, що ні судом, ні експертами у справі не було зроблено вірного розрахунок загальної площі домоволодіння за літ А. В технічному паспорті та розрахунках експертів було вказано загальну площу - 147, 7 м2. В той час як звичайним арифметичним способом, при додаванні площі кімнат та допоміжних приміщень отримується результат у 107, 9кв. м.

Жодний експерт про це не зазначав у своїх експертизах, що ставить під сумнів огляд та заміри домоволодіння в натурі. Дані відомості містяться у Експлікації до спірного домоволодіння, яка міститься у матеріалах справи.

Проаналізувавши положення статей 181, 183, 358. 364, 379, 380, 382 ЦК України, правового висновку Верховного Суду України у постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 170/289/16-ц, від 24 грудня 2021 року у справі № 457/725/16-ц, ст. 152 ЖК УРСР, Державних будівельних норм України «Житлові будинки. Реконструкція і капітальний ремонт» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, апелянт вважає, що при поділі нерухомого майна в натурі в разі необхідності його переобладнання та перепланування, до ухвалення рішення суду повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки.

Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

Таких висновків, окрім, технічної можливості переобладнання суду надано не було.

Посилається, що судом та експертами було проігнорована уточнена позовна заява ОСОБА_3 від 23.06.2014 року, де останнім зазначалось про відсутність спірних правовідносин з приводу користування домоволодінням АДРЕСА_1 .

Таким чином, вважає, що рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.10.2020 року є повністю необґрунтованим.

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.10.2020 року - без змін.

В відзиві зазначив, що справа розглядалась національними судами України на протязі 11 років! Таки тривалий розгляд справи відбувся лише з однієї причини - постійного зловживання ОСОБА_2 та його представником своїми процесуальними правами. Вони робили все, щоб справа не розглядалась, періодично не з`являлись на судові засіданні, постійно писали заяви про відкладення справи, з початку від імені ОСОБА_2 , потім від його представника, у яких зазначали різні вигадані причини неможливості їх участі на судові засіданнях. При цьому, не надавали суду жодного доказу на підтвердження наявності поважної причини, яка не дозволяла стороні або її представнику прийняти участь судовому засіданні.

Вважає, що посилання апелянта на те, що у відповідача право власності на спірне майно виникло на підставі договору дарування від 09.07.2002 року, в якому чітко визначено, приміщення у домоволодінні, які ним отримано, тобто із родовою ознакою, а також на те, що його незаконно позбавили права власності на житлову кімнату в будинку літ. «А» № 2-5, площею 11,7кв.м, не заслуговують на увагу, так як на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори р. № 1-911 від 29.10.2013 р. ОСОБА_3 є власником 66/100 часок житлового будинку з прилеглими господарськими будівлі та спорудами, розташованого у АДРЕСА_1 .

Інша частина житлового будинку належить на праві власності ОСОБА_2 .

Житловий будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності, без визначення конкретних приміщень. Оскільки до цього, реальний проділ житлового будинку ніколи не проводився і стверджувати про якісь родові ознаки належності відповідачу конкретних приміщень, в тому числі і кімнати в будинку літ. «А» ЖІ площею 11,7кв.м, підстав немає.

При ухваленні рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.10.2020 р. поділ будинку та визначення порядку користування земельною проводився у відповідності до ідеальних часток співвласників у праві власності на житловий будинок, технічної характеристики житлового будинку, відображеної в технічних паспортах, матеріалах інвентарної справи на житловий будинок, при наявності відповідного технічного звіту № 289-04-02-2020 від 04.02.2020 року, щодо можливості проведення такого поділу будинку.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта про незаконне позбавлення його права власності на кімнату є такими, що не відповідають дійсності.

Більш того, як вбачається зі змісту технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 станом на 01.12.2003 року, технічного паспорту станом на 18.11.2013 року, висновку судової будівельно-технічної експертизи №115-043/078 від 16.10.2018, висновку судової будівельно-технічної експертизи № 120-947 від 22.06.2009 року, матеріалів інвентарної справи ММБТІ, загальна площа будинку складає 124,6кв.м, а не 107,9кв.м, як зазначає апелянт.

Клопотання відповідача про призначення повторної судової будівельно- технічної експертизи вважає безпідставним, так як апелянт не наводить в своїй апеляційній скарзі жодної підстави для призначення додаткової або повторної судової будівельно-технічної експертизи, не посилається на докази, які б підтверджували наявність таких підстав.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для призначення як додаткової, так і повторної експертизи по справі. Тим більш, апелянт ознайомився з висновком експерта, але правом на призначення додаткової, або повторної експертизи апелянт в суді першої інстанції не скористався.

В судовому засіданні представник позивача не визнав доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, надавши пояснення аналогічні змісту відзиву на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Так, приймаючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 04 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Лашина О.П., ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_10 у власність 66/100 частини житлового будинку з відповідною часткою прилягаючих до нього господарських та побутових споруд і будівель по АДРЕСА_1 . Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване 15 грудня 2003 року.

У цьому договорі вказано, що на земельній ділянці за вказаною адресою розташовано: один житловий кам`яний будинок, позначений літ. А, житлова площа якого 93,7 кв.м.; погріб кам`яний тіл. МДП; сараї кам`яні літ. С., П., Я.; душ кам`яний літ. Р; вбиральні цегляні літ. Д.,Л.; сарай цегляний літ З; Ѕ літня кухня та Ѕ гараж кам`яний літ. К; сарай піноблок літ. Н; навіс, обшитий з 3-х сторін літ. О; огорожі №3, 4, 8, 11, 12; споруди І № 7,9.

Відповідно до державного акту довічного успадкованого володіння землею № 150 від 03 лютого 1992 року ОСОБА_10 на праві довічного успадкованого володіння належала присадибна ділянка за адресою АДРЕСА_1 площею 730,4 кв.м. При цьому зазначено, що домоволодіння належить ОСОБА_10 (4/5 частини) та ОСОБА_11 (1/5 частини).

ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 09 липня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко І.В., отримав у дар від ОСОБА_6 34/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходяться у АДРЕСА_2 .

У цьому договорі дарування вказано, що на земельній ділянці за вказаною адресою розташовано: житловий будинок, кам. Рак, літ. А, житловою площею 93,7кв.м; погріб з шиєю, літ. МПД; сараї літ., літ С,П, З,Н,Я; душ. Літ Р; вбиральні літ. літ. Д.Л.; літня кухня гараж літ. К; навіс літ О; огорожа № 3,4,8,12,11; споруди № 7,9,1.

Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 від 18 листопада 2013 року площа земельної ділянки під будинком за вказаною адресою становить 172,5кв.м, під господарськими спорудами 124,3кв.м (всього 296,8кв.м), під двором 616,2кв.м. Загальна площа земельної ділянки по АДРЕСА_2 складає 913кв.м.

Відповідно до даних кадастрової зйомки земельної ділянки, по АДРЕСА_1 орієнтовна площа цієї земельної ділянки становить 871кв.м.

Домоволодіння за вказаною адресою складається з: житлового будинку літ. А-1 площею 151,1 кв.м.; нежитлової прибудови літ.А1; вбиральні літ. Д 2,1 кв.м., сарая літ. З, 5,9 кв.м.; літньої кухні-гаража літ. К, 64,5 кв.м.; погреба літ. Мпд, підвал 13,2 кв.м.; сарая літ. Н, 10,5 кв.м.; навіса літ. О, 8,7 кв.м.; душа літ. Р ,4,5 кв.м.; сарая літ. С, 8,9 кв.м.; сарая літ. Я, 7,0 кв.м.; замощення літ. І; огорожа № 11; хвіртка № 12; ворота № 3; огорожа № 4; басейн № 7; огорожа № 8; водяний кран № 9 (а.с. 159, 162 том 2).

Житловий будинок АДРЕСА_2 літ А-1 складається із двох квартир (а.с. 161 том 2).

Квартира АДРЕСА_4 (якою користується ОСОБА_3 ) має загальну площу 53,9 кв.м., житлову (основну) 42,3 кв.м. та допоміжну 11,6 кв.м. Ця квартира складається з трьох житлових кімнат площами 14,7 кв.м., 10,2 кв.м. та 17,4 кв.м., кухні площею 8,5 кв.м. та коридора 3,1 кв.м.

Квартира АДРЕСА_3 , якою користується ОСОБА_2 , має загальну площу 70,7 кв.м., житлову (основну) 51,4 кв.м. та допоміжну площу 19,3 кв.м. Зазначена квартира складається з трьох житлових кімнат площами 13,6 кв.м., 19,3 кв.м., 11,7 кв.м., їдальні площею 6,8 кв.м., коридора 2,1 кв.м., кухні 8,9 кв.м., ванни 5,3 кв.м. та коридора 3,0 кв.м.

Відповідно до інформації, наданої Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 18 листопада 2008 року у домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 є самовільно збудовані споруди: навіс літ. Т (3,70*1,55) вартістю 16660 грн перебуває у користуванні ОСОБА_2 ; тамбур до літньої кухні літ. К (0,88*4,75) вартістю 5584 грн у користуванні ОСОБА_4 (а.с. 4 том 1, а.с. 134 інвентаризаційної справи).

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 посилався на те, що на момент набуття ним у власність у 2002 році 34/100 частини спірного житлового будинку, ця ідеальна доля не відповідала фактичному володінню та користуванню. Зазначене відбулося у зв`язку із тим, що попередні власники самовільно збудували сіни літ 1а, сарай літ. П, літ. А., збільшилась площа на 5кв.м за рахунок зносу перегородки та переобладнання кухні в житлове приміщення. Таке самовільне будівництво було оформлене рішенням Центрального районного виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 29.

Проаналізувавши положення ст. 119, 122, 123 ЦК УРСР (чинного до 01 січня 2004 року), частин першої та другої статті 355, ст. 357 діючого ЦК України, суд дійшов висновку, що Цивільним кодексом Української РСР (втратив чинність 01 січня 2004 року) та ЦК України (набрав чинності з 01 січня 2004 року) встановлено ряд умов для збільшення розміру частки співвласника, а саме: поліпшення спільного майна (збільшення корисної площі майна) та здійснення співвласником відповідної прибудови, надбудови або перебудови майна за власні кошти; наявність згоди співвласників на вчинення іншим співвласником таких дій; здійснення співвласником поліпшення спільного майна в установленому законодавством порядку; додержання співвласником, який проводить поліпшення спільного майна, порядку використання спільним майном.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності (частина п`ята статті 357 ЦК України).

Верховний Суд у постановах від 24 січня 2019 року у справі № 643/8396/13-ц та від 14 квітня 2020 року № 457/238/18 вказав на те, що під час розгляду спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок. Згідно зі ст. 119 ЦК України вимоги про зміну розміру часток можуть бути пред`явлені як учасниками спільної власності, частка яких збільшилась, так і тими з них, частка яких зменшилась внаслідок проведеної іншими співвласниками прибудови, надбудови чи перебудови, а також у зв`язку зі зносом частини будинку, що входила до їх частки.

З огляду на зазначене Верховний Суд дійшов висновку, що у разі здійснення перебудов житлового будинку, позовні вимоги про перерозподіл часток співвласників у праві спільної частково власності із виділенням в натурі новостворених часток, про що відсутня згода кожного із таких співвласників, не можуть бути задоволені.

Як слідує зі змісту зустрічного позову ОСОБА_2 та рішення Центрального районного виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 12 квітня 2002 року № 29 ОСОБА_6 (попередній співвласник спірного домоволодіння) отримала дозвіл на оформлення самовільно збудованих: сіней літ.а1 0,96 +1,0:2х,45; сараю літ. П 3,9х(3,45+2,80); душу літ. Р 2,8х1,60; сараю літ. С 3,7х2,40; у житловому будинку літ. А збільшилась житлова площа на 5,0кв.м за рахунок зносу перегородки та переобладнання кухні у житлову кімнату по АДРЕСА_1 .

Проаналізувавши встановлені обставини та наведене вище законодавство, суд дійшов висновку, що будівництво сараю літ. П, душу літ. Р, сараю літ. С, не має наслідком збільшення корисної площі житлового будинку, розташованого за адресою по АДРЕСА_2 . Тому будівництво цих господарських будівель та споруд не може бути підставою для зміни ідеальних часток співвласників житлового будинку, розташованого за вказаною адресою.

Збільшення ОСОБА_6 житлової площі на 5,0кв.м за рахунок зносу перегородки та переобладнання кухні у житлову кімнату, не призвело до збільшення корисної площі спірного житлового будинку. Житлова кімната ОСОБА_6 була переобладнана внаслідок зносу перегородки на кухні, яка вже існувала у спірному житловому будинку. Отже така перебудова не призвела до збільшення загальної (корисної) площі житлового будинку, відповідно до якої здійснено розрахунок ідеальних часток співвласників.

Будівництво сіней літ.А1 також не може бути підставою для зміни ідеальних часток співвласників спірного будинку. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 відповідно до приписів частини першої статті 81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів надання ОСОБА_6 (колишньому співвласнику спірного житлового будинку) іншими співвласниками дозволу на здійснення будівництва перелічених вище господарських будівель та споруд, в тому числі і нежитлового приміщення сіней за адресою АДРЕСА_2 .

Саме лише посилання ОСОБА_2 у позовній заяві про відсутність заперечень інших співвласників щодо будівництва ОСОБА_6 зазначених вище будівель та споруд, не можна розцінити як надання цими співвласниками згоди на їх будівництво.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни ідеальних часток співвласників житлового будинку по АДРЕСА_2 , а отже і про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зміну ідеальних часток співвласників в житловому будинку АДРЕСА_2 та визнання за ним права власності на 42/100 частини цього будинку, а за ОСОБА_4 (спадкоємцем якого є ОСОБА_12 ) 58/100 частини цього будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами.

Доводів щодо не згоди з рішенням суду в частині зазначених позовних вимог апеляційна скарга не містить.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою та позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про реальний розподіл житлового будинку АДРЕСА_2 суд правомірно виходив з того, що з аналізу положень ч.2 ст.183, ч.3 ст. 358, ч.3 ст. 364 ЦК України слідує, що вирішуючи питання про реальний розподіл житлового будинку та визначаючи порядок користування земельною ділянкою слід виходити з розміру часток співвласників та технічної можливості здійснення такого поділу.

Правильно судом також було прийнято до уваги рекомендації, зазначені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» про те, що під час вирішення справ про поділ в натурі часток жилого будинку судам слід враховувати, що такий поділ може бути здійснений, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Приймаючи рішення правильно суд керувався також рекомендаціями, викладеними в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Згідно з висновком експерта від 16 жовтня 2018 року № 115-043/078, складеним судовим експертом Шапошниковою Е.О., провести виділ 66/100 частини житлового будинку з господарськими будовами і спорудами по АДРЕСА_2 є технічно можливим. Цим висновком передбачено п`ять варіантів поділу вказаного домоволодіння.

Проаналізувавши всі запропоновані експертом варіанти поділу спірного домоволодіння, суд дійшов висновку, про необхідність розподілу будинку за 5 варіантом, оскільки він найбільш наближений до ідеальних часток співвласників.

Відповідно до варіанту № 5 1-му співвласнику належать приміщення 1-2, 1-3,1-5, 1-6 та 2-5. Разом по частині будинку: вбиральня, літ Д; сарай літ. №3; літня кухня гараж літ. К; сарай літ. Н; навіс літ. О; сарай літ. Я; сарай літ. С; басейн літ. №7; водяний кран літ. №9; Ѕ огорожі літ. № 11,12,3,4,8; Ѕ замощення літ. №1.

2-му співвласнику належать приміщення 2-2, 2-3, 2-4, 2-6, 2-7, 2-8. Разом по будинку: погріб літ. Мпд; сарай літ. П; душ літ. Р; Ѕ огорожі літ. № 11,12,3,4,8; Ѕ замощення літ. №1.

Відповідно до варіанту № 5 у 1-го співвласника 60/100, що на 6/100 менше ніж його ідеальна частка, а у 2-го співвласника на 6/100 більше. Компенсація за різницю у розмірах часток складає 32 868 грн дійсної /57 339 грн ринкової вартості. Для ізоляції двох окремих частин житлового будинку літ.А-1 та прибудов до нього літ. №а, №А1, для 1-го та 2-го співвласників пропонується перепланування, а саме: демонтаж дверного блоку з приміщення 2-2 до приміщення 2-5; закладення дверного прорізу з приміщення 2-2 в приміщення 2-5 цеглою, поштукатуривши перегородки з обох сторін; демонтаж кам`яної кладки перегородки з приміщення 1-3 в приміщення 2-5 і встановлення дверного блоку. Визначення вартості цих робіт можливо після надання робочого і узгодженого проекту.

Тому, визначаючи варіант розподілу житлового будинку по АДРЕСА_2 суд вважав за необхідне обрати саме варіант № 5, запропонований у висновку експерта від 16 жовтня 2018 року № 115-043/078, за яким відхилення від ідеальних часток є незначним (найменшим зі всіх варіантів), тому такий варіант буде відповідати інтересам сторін та приписам статті 41 Конституції України щодо непорушності права власності. Інші запропоновані експертом варіанти розподілу будинку містять відхилення від ідеальних часток на 14/100 (варіант №1), на 9/100(варіант №2), на 21/100 (варіант №3), на 12/100 (варіант №4).

Після запропонованого експертом варіанту №5 переобладнання житлового будинку по АДРЕСА_2 кожній із сторін може бути виділено відокремлену та ізольовану частину будинку з самостійним виходом (квартиру).

Технічна можливість проведення перепланування і ізоляції двох частин житлового будинку літ. А відповідно до п`ятого варіанту підтверджується звітом № 289 від 04 лютого 2020 року, складеним ФОП ОСОБА_13 . Відповідно до цього звіту технічний стан основних несучих конструкцій спірного житлового будинку є задовільним. Деформації будівлі відсутні, відсутні видимі пошкодження які свідчать про зниження несучої здатності конструкції. Таким чином є можливість виконати дверний отвір з приміщення 2-2 в приміщення 2-5 та закладання дверного отвору з приміщення 2-2 в приміщення 2-5. Перегородка з приміщення 2-2 в приміщення 2-5 не є несучою. Згідно переліку будівельних робіт постави Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406 роботи не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Виконання дверного отвору проводиться без застосування інструменту ударної дії.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про реальний поділ житлового будинку АДРЕСА_2 слід задовольнити частково, здійснивши розділ цього житлового будинку виходячи з ідеальних часток ОСОБА_3 66/100, ОСОБА_2 34/100 частини житлового будинку за 5-м варіантом, запропонованим у висновку експерта від 16 жовтня 2018 року № 115-043/078.

При цьому суд вважав необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію за відхилення від ідеальної частки у житловому будинку по АДРЕСА_2 на 6/100 у розмірі у розмірі 32 868 грн її інвентаризаційної (дійсної) вартості. Користування горищним простором та інженерними комунікаціями залишити без змін.

Вирішуючи позовні вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянку, суд правильно виходив з того, що частиною першою статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до частини восьмої статті 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

Згідно з частиною четвертою статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Висновком експерта від 16 жовтня 2018 року № 115-043/078 запропоновано сім варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до кожного варіанту поділу житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Визначаючи порядок користування земельною ділянкою, суд обрав варіант № 7, який відповідає варіанту №5 поділу спірного житлового будинку.

При цьому, суд вважав за необхідне внести зміни до обраного варіанту визначення порядку користування земельною ділянкою, надавши у користування ОСОБА_4 земельну ділянку, що розташована під приміщення 2-5 житлового будинку, а ОСОБА_2 земельну ділянку, розташовану під приміщенням 2-6 житлового будинку.

Приймаючи рішення суд виходив з того, що експертом встановлено, що відповідно до технічного паспорта домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 площа земельної ділянки становить 913 кв.м., відповідно до кадастрового плану орієнтовна площа цієї земельної ділянки становить 871,2 кв.м. Відповідно до ідеальних часток співвласників ОСОБА_3 (66/100) належить 574,86 кв.м., а ОСОБА_2 (34/100) 296,14 кв.м.

Відповідно до варіанту № 7 вхід (в`їзд), літ. № 3, № 12 на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 залишається в загальному користуванні обох співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Площа земельної ділянки для загального користування для співвласників становить 99,84 кв.м. (по 49,92 кв.м. кожному співвласнику) з відділенням за точками по лінії земельної ділянки 1,2,3,32,27,26,2524,23, якими визначені поворотні точки межі земельної ділянки (на плані позначено червоним кольором).

ОСОБА_3 надається земельна ділянка загальною площею 574,86 кв.м., з частиною житлового будинку літ. «А-1», «а» і господарськими спорудами: вбиральня, літ «Д»; сарай літ. «З»; літня кухня гараж літ. «К»; сарай літ. «Н»; навіс літ. «О»; сарай літ. «Я»; сарай літ. «С»; басейн літ. №7; водяний кран літ. №9; Ѕ огорожі літ. № 11,12,3,4,8; відмостки та замощення літ. №11,12,3,4,8,І з відділенням за точками по лінії земельної ділянки 3,4,5,6,7,8,9,10,11,12,13,14,15,16,29,28,27,32; 25,31,30,21,22,23,24, якими позначені поворотні точки межі земельної ділянки.

Площа земельної ділянки ОСОБА_3 під забудовами становить 194,17 кв.м., під частиною житлового будинку «А-1», а 82,44 кв.м., загальною площею 65,60 кв.м. у складі приміщень6: «І», «1-2», «1-3», «1-5», «1-6», «2-5»; під господарськими спорудами 111,73 кв.м. Площа земельної ділянки ОСОБА_3 вільної від забудови становить 380,69 кв., всього загальна площа становить 574,86 кв.м.

ОСОБА_2 надається частина земельної ділянки площею 296,14 кв.м. з частиною житлового будинку літ. «А-1», «а» та господарськими спорудами: погріб літ. «Мпд»; сарай літ. «П»; душ літ. «Р»; Ѕ частка огорожі, відмостки та замощення літ № 11,12,3,4,8,І з відділенням за точками по лінії земельної ділянки 25,26,27,28,29,17,18,19,20,21,30,31, якими позначено поворотні точки земельної ділянки (на плані позначено земельним кольором).

Площа земельної ділянки ОСОБА_2 під забудовою становить 91,83 кв.м., а саме під частиною житлового будинку літ. «А-1», «а» - 73,80 кв.м., загальною площею 59,0 кв.м.; у складі приміщень: «ІІ», «2-2», «2-3», «2-4», «2-6», «2-7», «2-8»; під господарськими будовами 18,03 кв.м.

Площа вільної від забудови ОСОБА_2 становить 204,31 кв.м., загальна площа 296,14 кв.м., що відповідає ідеальній частині.

Огорожі залишаються у користуванні співвласників відповідно до встановленого порядку користування земельної ділянкою. Цей варіант порядку користування земельною ділянкою можливий за умови обов`язкового доступу сторін на ділянки, що залишаються в особистому користуванні для обслуговування зовнішніх стін будівель, що їм належать.

При визначенні порядку користування земельною ділянкою за варіантом № 7, суд виходив з того, що такий порядок користування земельною ділянкою відповідатиме розміру ідеальних часток співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , їх інтересам та варіанту поділу житлового будинку АДРЕСА_5 з урахування змін, про які зазначено вище.

Також суд вважав необхідним зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надавати один одному можливість обов`язкового доступу на ділянки, що залишаються в особистому користуванні для обслуговування зовнішніх стін будівель, що їм належать.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим судом обставинам у справі, а також зазначеному у тексті рішення суду законодавству, яке регулює спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом встановлено, що апелянт є власником квартири АДРЕСА_3 у спірному житловому будинку, яка складається із 3-х житлових кімнат (2-2,2-3, житловою площею 13,6 кв.м. та 19.3 кв.м.. 2-5, житловою площею 11,7 кв.м.), столової 2-4, загальною площею 6,8 кв.м., коридора 2-6 площею 2,1 кв.м., кухні 2-7 площею 8,9 кв.м.. ванної 5,3 кв.м. та коридора 11 площею 3,0 кв.м. Всього загальна площа 70,7 кв.м., житлова 51,4 кв.м., з допоміжною площею 19,3 кв.м., а також будівлі: сарай літ. С, сарай літ. П, туалет літ. Д, сарай літ. З, сарай літ. Н, навіс літ. О., тг відповідна частина огорожі та споруд, не відповідає обставинам справи, оскільки в тексті рішення про це зазначено не як про факти, які встановлені судом на підставі аналізу наявних в матеріалах справи доказів, а як опис обставин, якими ОСОБА_2 обґрунтовував свої позовні вимоги за зустрічним позовом.

Не відповідають матеріалам справи також ствердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що в договорі дарування від 09 липня 2002 року, на підставі якого у апелянта виникло право власності на 34/100 житлового будинку, чітко визначено, які приміщення у домоволодінні ним отримано, тобто із родовою ознакою, а рішенням суду фактично позбавлено ОСОБА_2 права власності на житлову кімнату будинку літ А 2-5 - 11. 7 кв. м., виходячи з наступного.

Як убачається з договору дарування від 09 липня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко І.В., ОСОБА_2 отримав у дар від ОСОБА_6 34/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходяться у АДРЕСА_2 . Також в договорі дарування зазначено, що на земельній ділянці за вказаною адресою розташовано: житловий будинок, кам. Рак, літ. А, житловою площею 93,7кв.м; погріб з шиєю, літ. МПД; сараї літ., літ С,П, З,Н,Я; душ. Літ Р; вбиральні літ. літ. Д.Л.; літня кухня гараж літ. К; навіс літ О; огорожа № 3,4,8,12,11; споруди № 7,9,1.

Аналіз змісту даного договору дарування свідчить про те, що ОСОБА_2 отримав у дар від ОСОБА_6 34/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, без визначення конкретних приміщень.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів ОСОБА_4 в свою чергу на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 04 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Лашиною О.П., придбав у ОСОБА_10 у власність 66/100 частини житлового будинку з відповідною часткою прилягаючих до нього господарських та побутових споруд і будівель за АДРЕСА_1 ..

У цьому договорі вказано, що на земельній ділянці за вказаною адресою розташовано: один житловий кам`яний будинок, позначений літ. А, житлова площа якого 93,7 кв.м.; погріб кам`яний тіл. МДП; сараї кам`яні літ. С., П., Я.; душ кам`яний літ. Р; вбиральні цегляні літ. Д.,Л.; сарай цегляний літ З; Ѕ літня кухня та Ѕ гараж кам`яний літ. К; сарай піноблок літ. Н; навіс, обшитий з 3-х сторін літ. О; огорожі №3, 4, 8, 11, 12; споруди І № 7,9.

Аналіз змісту зазначеного договору купівлі-продажу свідчить про те, що ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_10 66/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, без визначення конкретних приміщень.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Магда Г.В. р. № 1-911 від 29.10.2013 р. ОСОБА_3 отримав у спадщину після смерті ОСОБА_4 66/100 часок житлового будинку з прилеглими господарськими будівлі та спорудами, розташованого у АДРЕСА_1 , які належали спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 04 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Лашиною О.П. Також в свідоцтві зазначено, що на земельній ділянці розташовано: житловий кам`яний будинок площа якого 93,7кв.м., загальною площею 124,6кв.м за літ. А-1; погріб за літ. М п/д; вбиральня літ. Д; сарай літ З; літня кухня літ. К; сарай літ. Н; навіс літ. О; сарай літ. П; душ літ. Р; сарай літ. С; сарай літ. Я; огорожа №3, 4, 8, 11, 12; споруди №1, 7,9.

Отже, ОСОБА_3 також отримав у спадщину частину спірного будинку без визначення конкретних приміщень.

Зазначене свідчить про те, що житловий будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності, без визначення конкретних приміщень. Оскільки до цього, реальний проділ житлового будинку ніколи не проводився, то ствердження апелянта про належність йому у житловому будинку конкретних приміщень з родовими ознаками, в тому числі і кімнати в будинку літ. «А» ЖІ площею 11,7кв.м, є безпідставними.

При ухваленні рішення від 16.10.2020 р. поділ будинку проводився судом у відповідності до ідеальних часток співвласників у праві власності на житловий будинок, технічної характеристики житлового будинку, відображеної в технічних паспортах, матеріалах інвентарної справи на житловий будинок, при наявності відповідного технічного звіту № 289-04-02-2020 від 04.02.2020 року, щодо можливості проведення такого поділу будинку.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта про незаконне позбавлення його права власності на кімнату є такими, що не відповідають обставинам справи.

Не є підставою для скасування рішення суду також посилання в апеляційній скарзі на відсутність в матеріалах справи погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання, висновків про відповідність перепланування правилам пожежної безпеки і санітарно-епідеміологічним вимогам, оскільки як зазначено в висновку судової будівельно-технічної експертизи № 115-043/078 від 16.10.2018 при розподілі будинку за варіантом № 5 у співвласника ОСОБА_3 є ізольований обладнаний та діючий санвузол в будові літ. К(літня кухня-гараж) з усіма необхідними комунікаціями, в частині житлового будинку літ. А, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2 , також є ізольований обладнаний та діючий санвузол за № «2-8», а переобладнання, які потрібно здійснити зводяться до демонтажу дверного блоку з приміщення 2-2 до приміщення 2-5; закладення дверного прорізу з приміщення 2-2 в приміщення 2-5 цеглою, поштукатуривши перегородки з обох сторін; демонтаж кам`яної кладки перегородки з приміщення 1-3 в приміщення 2-5 і встановлення дверного блоку.

Тобто дані переобладнання не потребують втручання в існуючі в будинку системи газо-, водопостачання, які у кожного із співвласників відособлені одна від іншої, а технічна можливість проведення перепланування і ізоляції двох частин житлового будинку літ. А відповідно до п`ятого варіанту підтверджується звітом № 289 від 04 лютого 2020 року, складеним ФОП ОСОБА_13 .

Аналіз доводам апеляційної скарги щодо необхідності призначення у справі повторної будівельно-технічної експертизи надано в ухвалі апеляційного суду від 29 червня 2022 та визнано їх безпідставними.

Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує також те, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).

З урахуванням викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, а також враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанцій правильно встановлені фактичні обставини справи і застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374,375,381,382 ЦПК України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану через його представника адвоката Вавілова Антона Євгеновича, залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 04 липня 2022 року.