Справа № 275/318/22
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

30 червня 2022 року смт. Брусилів

Суддя Брусилівського районного суду Житомирської області Миколайчук П.В., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Фонду Державного майна України про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

29.06.2022 до Брусилівського районного суду Житомирської області надійшла вищевказана позовна заява.

При вирішенні питання про можливість відкриття провадження по справі оглядом матеріалів даної позовної заяви встановлено, що вона не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею п`ятою Закону України «Про судовий збір», закріплено перелік осіб, які звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Постановою Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 728/2955/18 зазначено, що, починаючи з 01 вересня 2015 року позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати. Отже, вимога про стягнення оплати за час вимушеного прогулу не є тотожною до вимоги про стягнення заробітної плати, а тому не може бути віднесена до категорії пільгових вимог, за подання яких згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не сплачується.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачем ОСОБА_1 заявлено вимоги немайнового характеру, а саме:

-про визнання незаконним наказу № 542 від 01.06.2022 «Про звільнення виконуючого обов`язки директора ДП «Коростишівський завод «Реммашторф» ОСОБА_1 »

-поновлення на роботі,

а також вимога майнового характеру:

-про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Порядок та строки виплати заробітної плати визначені в статті 115 КЗпП України.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу є іншим видом виплат, який врегульований Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, згідно з яким обчислення середньої заробітної плати для даного стягнення проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Таким чином, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є тотожною до вимог про стягнення заробітної плати, а тому не може бути віднесена до категорії пільгових вимог. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №910/4518/16 (провадження № 12-301гс18)

Тобто, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є іншою вимогою, що випливає із трудових правовідносин, тому не є такою, при пред`явленні якої позивач звільняється від сплати судового збору, на відміну від інших двох своїх вимог.

Однак, судовий збір у справі позивачем не сплачено. З заявам про зменшення розміру судового збору, відстрочення чи звільнення від його сплати позивач не звертався, інших підстав не сплати судового збору не навів.

За таких обставин, позов не відповідає вимогам ч. 4 ст. 177 ЦПК України.

Крім цього, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відноситься до вимог майнового характеру, тому при подачі позову майнового характеру в позовній заяві слід зазначати ціну позову.

Натомість позивачем в порушення вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України в позовній заяві не зазначено ціну позову, а в порушення вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не зазначено розрахунку розміру середнього заробітку, який він просить стягнути з відповідача.

Положеннями частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем, ставка судового збору встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (тобто 992,40 грн.), та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (тобто, 12 405 грн.).

При цьому, відсутність ціни позову та розрахунку розміру заробітної плати, яку просить стягнути позивач, унеможливлює визначення судом суми судового збору, яку слід сплатити за звернення до суду з вказаною позовною вимогою.

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, вважаю, що заява не є належним чином оформленою та подана до суду не у відповідності до вимог цивільного процесуального закону.

На усунення даних недоліків, позивачу необхідно вказати в позовній заяві ціну позову, навести розрахунок розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу та послатися на докази, якими цей розмір підтверджується, а також сплатити судовий збір за вимогою майнового характеру в розмірі 1 відсоток ціни позову та надати суду документальне підтвердження сплати судового збору, або надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Керуючись ст.ст. 177, 185 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Фонду Державного майна України про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - 5 днів з дня вручення копії ухвали.

Роз`яснити позивачу, що якщо недоліки позовної заяви не буде усунено в строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Ухвала суду складена і підписана 30.06.2022.

Суддя Миколайчук П.В.