Номер провадження 2/754/2473/22
Справа №754/6550/17
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення суду виготовлено 15 лютого 2022 року)

11 лютого 2022 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: Грегуль О. В., секретар судового засідання: Гончаренко М.М., справа № 754/6550/17

ОСОБА_1 - позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним позовом

ОСОБА_2 - відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом

Вимоги позивача за первісним позовом: встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільно набутого майна

Вимоги позивача за зустрічним позовом: встановлення факту відсутності спільного побуту та ведення спільного господарства і єдиного бюджету та визнання майна особистою приватною власністю

ОСОБА_3 - адвокат Шемець О.С.

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - адвокати Бондар С.В.

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнювались в і якому позивач за первісним позовом посилаючись на порушення свого права власності, як подружжя, просив: встановити факт проживання його ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 15.10.2015 по 20.04.2017; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : кв. АДРЕСА_1 , автомобіль марки «TOYOTA» модель «VENZA», 2014 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 , автомобіль марки «TOYOTA» модель «LAND CRUISER 200», 2017 року випуску, р. н. НОМЕР_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину кв. АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини кв. АДРЕСА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «TOYOTA» модель «VENZA», 2014 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 ; припинити право власності ОСОБА_1 на 1/3 частини кв. АДРЕСА_3 ; припинити право власності ОСОБА_1 на автомобіль марки «TOYOTA» модель «LAND CRUISER 200», 2017 року випуску, р. н. НОМЕР_3 ; залишити у власності ОСОБА_2 1/3 частину кв. АДРЕСА_3 ; залишити у власності ОСОБА_2 1/2 частину кв. АДРЕСА_2 ; залишити у власності ОСОБА_2 автомобіль марки «TOYOTA» модель «LAND CRUISER 200», 2017 року випуску, р. н. НОМЕР_3 ; припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину кв. АДРЕСА_2 ; припинити право власності ОСОБА_2 на 2/3 частини кв. АДРЕСА_3 ; припинити право власності ОСОБА_2 на автомобіль марки «TOYOTA» модель «VENZA», 2014 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 ; стягнути з ОСОБА_2 8320 грн. - судового збору та 13728,80 грн. - оплати висновку експертів від 06.08.2021 № 11691/21-42/24274/21-42 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи у цивільній справі № 754/6550/17.

Пред`явивши зустрічний позов, вимоги якого також неодноразово уточнювались, ОСОБА_2 посилаючись на порушення свого права власності і не визнання цього права ОСОБА_1 просить: встановити факт відсутності спільного побуту та ведення спільного господарства між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з грудня 2013 по 01.08.2017; визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 : кв. АДРЕСА_4 , автомобіль марки «TOYOTA» модель «VENZA», 2014 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 , автомобіль марки «TOYOTA» модель «LAND CRUISER 200», 2017 року випуску, р. н. НОМЕР_3 ; стягнути з ОСОБА_1 : 8640 грн. - судового збору.

У судовому засіданні ОСОБА_1 зі своїм адвокатом первісний позов підтримали та не визнали зустрічний позов, а два адвокати ОСОБА_2 первісний позов не визнали та підтримали зустрічний позов.

Вислухавши ОСОБА_1 , трьох адвокатів сторін, показання свідків зі сторони ОСОБА_1 : ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , показання свідків зі сторони ОСОБА_2 : ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 04.08.2007 перебували в зареєстрованому шлюбі, який за позовом ОСОБА_2 розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.09.2015.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 15.06.2011 здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_2 на кв. АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_4 від 22.06.2009, а 01.02.2017 здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_2 на кв. АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, серія та № 7/75 від 12.05.2016 та додаткового договору серія і № 1 від 04.01.2017 про внесення змін до договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, серія та № 7/75 від 12.05.2016.

29.04.2014 здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_2 на автомобіль марки «TOYOTA» модель «VENZA», 2014 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

14.04.2017 здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_2 на автомобіль марки «TOYOTA» модель «LAND CRUISER 200», 2017 року випуску, р. н. НОМЕР_3 .

Згідно ст. 60 СК України, 1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 62 СК України, 1. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 2. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, 1. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 70 СК України, 1. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 2. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. 3. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст. 71 СК України, 1. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. 2. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. 3. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. 4. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. 5. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно ст. 74 СК України, 1. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. 2. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно ст. 355 ЦК України, 1. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). 2. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. 3. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. 4. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 356 ЦК України, 1. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. 2. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Згідно т. 357 ЦК України, 1. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. 2. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. 3. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. 4. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. 5. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Згідно ст. 364 ЦК України, 1. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. 2. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. 3. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. 4. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 365 ЦК України, 1. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. 2. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно ст. 367 ЦК України, 1. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. 2. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. 3. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 392 ЦК України, 1. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-3058цс16 від 22.06.2017, «Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Однак відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого майна без письмової згоди одного з подружжя, за наявності згоди другого з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку можна зробити висновок, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.».

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справа № 554/14662/15-ц, «Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Водночас відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним до шлюбу; набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За нормою 1 частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.».

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, 1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 2. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 4. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Допитаний судом зі сторони ОСОБА_1 свідок: ОСОБА_6 у своїх поясненнях зазначив, що свідок є матір`ю ОСОБА_1 .. Зі слів свідка сторони спору розірвали шлюб приблизно в 2017, 2018 чи травні 2019. Також сторони купили 2 автомобілі, однокімнатну квартиру в Броварах та трикімнатну квартиру на АДРЕСА_5 . Про інші квартири свідок нічого не знає.

Допитаний судом зі сторони ОСОБА_1 свідок: ОСОБА_7 у своїх поясненнях зазначив, що сторони розлучились у вересні 2015. Після розірвання шлюбу жили разом, а в березні 2017 сторони були в даного свідка на дні народження, як сім`я. Свідку відомо, що сторони купили один автомобіль «TOYOTA». По чуткам свідку відомо про квартиру в Броварах, однак за чиї кошти придбано квартиру в Броварах та два автомобілі свідку невідомо. Також свідок зазначив, що в період з 2017 на 2018 у ОСОБА_2 з`явився інший чоловік.

Допитаний судом зі сторони ОСОБА_1 свідок: ОСОБА_8 у своїх поясненнях зазначив, що із сторонами познайомився в 2007. У період з 15.10.2015 по 20.04.2017 сторони жили разом по АДРЕСА_6 .

Допитаний судом зі сторони ОСОБА_2 свідок: ОСОБА_9 у своїх поясненнях зазначив, що сторони розірвали шлюб у 2015. Після 2015, як сім`я сторони не жили. Свідок знає лише про квартиру в Броварах. Цю квартиру купувала ОСОБА_2 і кошти на цю квартиру давав ОСОБА_13 .. З 2015 по 2017 ОСОБА_2 підтримувала відносини з ОСОБА_13 .. Зі слів ОСОБА_2 свідок знає, що автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER» купив ОСОБА_13 ..

Допитаний судом зі сторони ОСОБА_2 свідок: ОСОБА_10 у своїх поясненнях зазначив, що свідок є сестрою ОСОБА_2 .. Зі слів свідка з 2008 її сестра була одружена з ОСОБА_1 приблизно до 2014 - 2015. Після розірвання шлюбу сторони однією сім`єю не жили. ОСОБА_2 купила автомобіль «TOYOTA VENZA» після розірвання шлюбу. У сестри в 2015 був інший чоловік, а саме ОСОБА_13 .. Після розірвання шлюбу в сестри з`явилась квартира в Броварах. У 2017 у сестри з`явився автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER», який сестра купила з ОСОБА_13. На АДРЕСА_7 сестра купила квартиру, ще до шлюбу з ОСОБА_1 , а право власності на цю квартиру виникло в сестри після шлюбу з ОСОБА_1 ..

Допитаний судом зі сторони ОСОБА_2 свідок: ОСОБА_11 у своїх поясненнях зазначив, що він є чоловіком свідка: ОСОБА_10 .. Сторін знає з 2013. З другої половини 2016 свідок не бачив ОСОБА_1 .. Свідок бачив автомобіль «TOYOTA VENZA» і на цьому автомобілі сторони їздили разом. Свідку зі слів відомо, що автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER» ОСОБА_2 купила з ОСОБА_13 .. Останнього свідок знає з 2016.

Допитаний судом зі сторони ОСОБА_2 свідок: ОСОБА_12 у своїх поясненнях зазначив, що не пам`ятає чи жили сторони в період з 15.10.2015 по 20.04.2017. У вказаний період свідок у квартирі на АДРЕСА_6 був приблизно 8-10 разів і приблизно біля 19:00 та чи бачив у цей час ОСОБА_1 свідок не пам`ятає. Зі слів ОСОБА_2 остання працювала бухгалтером чи фінансовим директором. У вказаний період свідок бачив ОСОБА_1 на вулиці і останній говорив, що не працює. Конкретно по суті справи даний свідок нічого вказати не міг.

Допитаний судом зі сторони ОСОБА_2 свідок: ОСОБА_13 у своїх поясненнях зазначив, що він з 26.01.2018 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , яку знає з березня 2015 та з якою з 2016 був у тісних відносинах. У цей період ОСОБА_2 і ОСОБА_1 хоча і проживали в одній квартирі на АДРЕСА_6 , однак не жили, як сім'я. Кошти на квартиру в Броварах давав ОСОБА_2 саме він і ОСОБА_1 ніякої участі в придбанні цієї квартири не приймав. Також зі слів даного свідка, саме за його кошти був придбаний автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER», який був оформлений на ОСОБА_2 і це був подарунок свідка для ОСОБА_2 ..

Допитаний судом зі сторони ОСОБА_2 свідок: ОСОБА_14 у своїх поясненнях зазначив, що в період з 15.10.2015 по 20.04.2017 сторони разом не жили. Автомобіль «TOYOTA VENZA» купили сторони, а автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER» купив ОСОБА_13 ..

Вирішуючи спір у межах заявлених позовних вимог за первісним і зустрічним позовами та на підставі наданих учасниками справи і зібраними судом доказах, суд у судовому засіданні достовірно встановив наступне.

Зокрема, суду не надано і судом не здобуто конкретних та беззаперечних доказів, які б свідчили та давали суду саме правові підстави для висновку, що сторони після розірвання шлюбу в період з 15.10.2015 по 20.04.2017 проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.

На доводи сторони ОСОБА_1 про щорічні поїздки сім`ї на відпочинок за кордон починаючи з 03.11.2015 по 14.11.2016, сімейні фотознімки зроблені в цей період тощо, сторона ОСОБА_2 надає свої доводи про те, що сторони мають спільну дитини і ОСОБА_1 не давав матері дитини своєї згоди на виїзд дитини за кордон, а тому, ОСОБА_2 вимушена була виключно з метою оздоровлення дитини їздити за кордон разом із ОСОБА_1 і сторона ОСОБА_1 цих доводів сторони конкретними правовими доказами не спростувала.

Крім того, самі по собі і надані стороною ОСОБА_1 копії фотознімків з відпочинку не дають суду достатніх правових підстав для висновку про проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

Тому позовні вимоги за первісним позовом про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 15.10.2015 по 20.04.2017 задоволенню не підлягають за їх недоведеністю конкретними і беззаперечними доказами.

Що ж стосується позовних вимог за зустрічним позовом про встановлення факту відсутності спільного побуту та ведення спільного господарства між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з грудня 2013 по 01.08.2017, то суд при їх вирішенні виходить з наступного.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 29.04.2014, здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_2 на автомобіль марки «TOYOTA» модель «VENZA», 2014 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 .

При цьому в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу «TOYOTA» модель «VENZA», 2014 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 у графі «Особливі відмітки» зазначено право ОСОБА_1 користуватися даним автомобілем.

Вказана відмітка в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу про право іншої особи користуватись транспортним засобом, може бути вчинена виключно і лише за волевиявленням та вказівкою власника транспортного засобу.

У зустрічному позові ОСОБА_2 стверджує про відсутність у неї з ОСОБА_1 спільного побуту та ведення спільного господарства в період з грудня 2013 по 01.08.2017, що в свою чергу дає правові підстави для висновку про безпідставність цих доводів зустрічного позову про відсутність спільного побуту та ведення спільного господарства в період з грудня 2013 до дня розірвання шлюбу, а встановлення в судовому порядку факту відсутності спільного побуту та ведення спільного господарства в період з дня розірвання шлюбу з ОСОБА_1 по 01.08.2017 не породжує для ОСОБА_2 жодних юридичних наслідків.

Тому, позовні вимоги за зустрічним позовом про встановлення факту відсутності спільного побуту та ведення спільного господарства між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за період з грудня 2013 до дня розірвання шлюбу задоволенню не підлягають за недоведеністю, а за період з дня розірвання шлюбу по 01.08.2017 не підлягають задоволенню за їх безпідставністю.

Що ж до інших позовних вимог, то суд при їх вирішенні виходить з наступного.

Судом достовірно встановлено, що право власності у ОСОБА_2 на кв. АДРЕСА_3 та автомобіль марки «TOYOTA» модель «VENZA», 2014 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 виникло саме в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Тому, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги за первісним позовом про визнання кв. АДРЕСА_3 і автомобіля марки «TOYOTA» модель «VENZA» спільним сумісним майном подружжя та безпідставними позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання цього майна особистою приватною власністю ОСОБА_2 ..

При вирішенні спору суду не надано і судом у судовому засіданні не здобуто жодних конкретних правових доказів для відступлення від рівності часток кожного з подружжя у праві спільної сумісної власності на кв. АДРЕСА_3 і автомобіль марки «TOYOTA» модель «VENZA».

Тому, вирішуючи спір суд виходить з рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності на кв. АДРЕСА_3 і автомобіль марки «TOYOTA» модель «VENZA» та в зв`язку з цим, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги за первісним позовом про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину кв. АДРЕСА_3 і визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину автомобіля марки «TOYOTA» модель «VENZA» та припинення права власності ОСОБА_15 на 1/2 частину кв. АДРЕСА_3 і на 1/2 частину автомобіля марки «TOYOTA» модель «VENZA».

Що ж до інших позовних вимог за первісним позовом з приводу кв. АДРЕСА_2 і автомобіля марки «TOYOTA» модель «LAND CRUISER 200», 2017 року випуску, р. н. НОМЕР_3 , то суд вважає позовні вимоги за первісним позовом з приводу цього майна повністю безпідставними за їх недоведеністю. Зокрема, право власності на це майно у ОСОБА_2 виникло після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 та стороною ОСОБА_1 суду не надано і судом не здобуто конкретних та беззаперечних доказів, що ОСОБА_1 приймав участь чи був причетний до набуття права власності на кв. АДРЕСА_2 і автомобіль марки «TOYOTA» модель «LAND CRUISER 200», 2017 року випуску, р. н. НОМЕР_3 .

Доводи сторони ОСОБА_1 про спрямування власних коштів ОСОБА_1 на придбання кв. АДРЕСА_2 і автомобіля марки «TOYOTA» модель «LAND CRUISER 200» ґрунтуються на припущеннях, а не на конкретних правових доказах.

У той же час стороною ОСОБА_1 оспорюється і не визнається право власності ОСОБА_2 на кв. АДРЕСА_2 і автомобіля марки «TOYOTA» модель «LAND CRUISER 200», тому, позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_2 : кв. АДРЕСА_2 і автомобіля марки «TOYOTA» модель «LAND CRUISER 200», 2017 року випуску, р. н. НОМЕР_3 суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

У первісному позові заявлено вимоги про реальний поділ автомобіля марки «TOYOTA» модель «VENZA», шляхом виділу у власність ОСОБА_1 цього автомобіля та припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину цього автомобіля, як одного з подружжя і визнання за ОСОБА_1 права власності на цю частину автомобіля.

Запропонований ОСОБА_1 варіант поділу автомобіля марки «TOYOTA» модель «VENZA» можливий і стороною ОСОБА_2 конкретними правовими доказами не спростований.

Тому, позовні вимоги за первісним позовом про поділ автомобіля марки «TOYOTA» модель «VENZA» за варіантом, запропонованим стороною ОСОБА_1 задовольняються.

Відповідно до звіту про ринкову вартість легкового універсалу-В КТЗ TOYOTA VENZA, який надано стороною ОСОБА_2 і визнаного стороною ОСОБА_1 , ринкова вартість автомобіля TOYOTA VENZA на дату оцінки 21.08.2020 складає: 407546 грн..

При виділенні в порядку поділу майна, автомобіля марки «TOYOTA» модель «VENZA» у власність ОСОБА_1 з останнього на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню: 407546 грн. : 2 = 203773 грн. - компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «TOYOTA» модель «VENZA».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.12.2020 по справі призначено комплексну автотоварознавчу та оціночно-будівельну експертизу, оскільки учасники справи не могли дійти єдиного висновку щодо вартості обох квартир і обох автомобілів.

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи у цивільній справі № 754/6550/17 від 06.08.2021 № 11691/21-42/24274/21-42, ринкова вартість кв. АДРЕСА_3 на дату оцінки, а саме станом на 27.07.2021 складає: 1479557 грн., а ринкова вартість кв. АДРЕСА_2 на дату оцінки, а саме станом на 27.07.2021 складає: 1530577 грн..

Оплату висновку експертів за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи у цивільній справі № 754/6550/17 від 06.08.2021 № 11691/21-42/24274/21-42, здійснено ОСОБА_1 у сумі: 13728,80 грн., що підтверджується актом здачі-приймання висновку експерта № 11691/21-42/24274/21-42 від 06.08.2021 і що ніким із учасників справи не спростовувалось.

Листом КНДІСЕ від 22.12.2021 ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22.12.2020 в частині автотоварознавчої експертизи залишено без виконання в зв`язку з не проведенням її оплати.

Після повернення справи з КНДІСЕ без проведення автотоварознавчої експертизи, учасники справи самостійно дійшли взаємної згоди щодо вартості обох спірних автомобілів.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги за первісним позовом і за зустрічним позовом є обґрунтованими частково.

Доводи сторони ОСОБА_2 з посиланням на правову позицію, викладену у вищевказаній постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 554/14662/15-ц про те, що кв. АДРЕСА_3 придбана ОСОБА_2 за особисті кошти, а саме кошти отримані в кредит до реєстрації шлюбу, детально перевірялись судом у судовому засіданні і судом встановлено наступне.

Між ОСОБА_2 і ТОВ «ФК «ПрімІнвест» укладено договір № 39 про участь у фонді фінансування будівництва від 06.12.2006, а 19.12.2006 між цими ж сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору № 39 про участь у фонді фінансування будівництва від 06.12.2006.

Між ОСОБА_2 і ВАТ «АКБ «Престиж» укладено кредитний договір № 014/0398/74/00834 від 19.12.2006 за умовами якого ОСОБА_2 надано кредит у сумі: 54100 доларів США до 18.12.2036.

Між ОСОБА_2 і ВАТ «АКБ «Престиж» укладено договір іпотеки № 014/0398/74/00834 19.12.2006.

У ОСОБА_16 дійсно не було жодних зобов`язань за вищевказаними договорами.

У ситуації про яку йдеться в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 554/14662/15-ц кредит на нерухоме майно і реєстрація права власності на нерухоме майно мали місце до реєстрації шлюбу.

У справі ж № 754/6550/17, яка розглядається, кредит на придбання нерухомого майна брався до реєстрації шлюбу, а погашення цього кредиту і реєстрація права власності кв. АДРЕСА_3 мали місце вже після реєстрації шлюбу.

Зокрема, стороною ОСОБА_2 надано квитанцію 30021693 від 14.11.2007 про погашення кредиту в сумі: 42640 доларів США, що еквівалентно 215334,02 грн., тобто, погашення мало місце в період перебування в зареєстрованому шлюбу, а відповідно до довідки про 100 % сплату вартості квартири, дана довідка видана ТОВ «ФК «ПрімІнвест» 16.12.2008, тобто вже після реєстрації шлюбу.

Також сторона ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечувала і вказувала, що кредитні зобов`язання ОСОБА_2 були виконані 14.11.2007, тобто вже після реєстрації шлюбу.

Конкретних, правових та беззаперечних доказів, що погашення кредиту мало місце не за спільні сумісні кошти подружжя суду не надано і судом таких доказів не здобуто.

Тому, вищевказані доводи сторони ОСОБА_2 про відсутність у ОСОБА_1 права вимоги по відношенню до кв. АДРЕСА_3 суд вважає недоведеними і з врахуванням принципу справедливості такими, що не спростовують висновків суду по суті спору.

За таких обставин, первісний позов і зустрічний позов задовольняються частково.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити частково.

Визнати кв. АДРЕСА_3 та автомобіль марки «TOYOTA» модель «VENZA», 2014 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) і ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_6 ).

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 частину кв. АДРЕСА_3 та автомобіля марки «TOYOTA» модель «VENZA», 2014 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 .

Припинити право власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) на 1/2 частину кв. АДРЕСА_3 та автомобіля марки «TOYOTA» модель «VENZA», 2014 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 .

У порядку поділу майна набутого в період зареєстрованого шлюбу виділити автомобіля марки «TOYOTA» модель «VENZA», 2014 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 р. н. НОМЕР_2 у власність ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 ).

Припинити право власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) на 1/2 частину автомобіля марки «TOYOTA» модель «VENZA», 2014 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_6 ): 203773 грн. - компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «TOYOTA» модель «VENZA», 2014 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог за первісним позовом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 ): 1640 грн. - судового збору та 3432,20 грн. - оплати висновку експертів від 06.08.2021 № 11691/21-42/24274/21-42.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) кв. АДРЕСА_2 та автомобіль марки «TOYOTA» модель «LAND CRUISER 200», 2017 року випуску, р. н. НОМЕР_3 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог за зустрічним позовом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_6 ): 4000 грн. - судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: