Справа № 175/3204/20
Провадження № 2/201/314/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Федоріщева С.С.,

при секретарі - Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

22 червня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 14 жовтня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, згідно якого, банк відкрив рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривні та випустив міжнародну платіжну карту DMC Gold строком дії 2 (два) роки з моменту її випуску. Пунктом 2.1. Додатку до Договору встановлено, що ліміт відновлювальної кредитної лінії складає 75000,00 грн. Пунктом 2.2. Додатку до Договору визначено, що процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 36,0% річних на торгові операції та на операції зняття коштів. Відповідно до п. 2.3. Додатку до Договору, мінімальний платіж складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, відкривши відповідачу відновлювальну кредитну лінію з лімітом 75000,00 грн. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого ПАТ «Альфа Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 630039300 від 14 жовтня 2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та відповідачем. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено договір факторингу № 2091-1КІ/Веста, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «Веста», а ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 630039300 від 14 жовтня 2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та відповідачкем.16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 630039300 від 14 жовтня 2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та відповідачем. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідачки, а ТОВ «ФК «Веста» втратило такі права. За період користування кредитними коштами відповідачкем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, але заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з відповідача, станом на 21 липня 2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості становить 62935,83 грн., з яких: 25853,91 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 22761,02 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 14320,90 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості). Крім того, позивач вважає, що з відповідача, який прострочила виконання грошового зобов`язання по поверненню кредитних коштів, також необхідно стягнути 3% річних та інфляційні втрати, які є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 21 липня 2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 76826,99 грн. з яких: нараховані 3% річних - 2329,92 грн. втрати від інфляції - 5150,11 грн.; подвійна облікова ставка НБУ - 6411,13 грн.; заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 25853,91 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 22761,02 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 14320,90 грн. Посилаючись на викладені обставини позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 630039300 від 14 жовтня 2013 року у розмірі 76826,99 грн., судовий збір у розмірі 2102,00 грн. а також витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. (а.с. 1а-7).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 135).

28 вересня 2021 року до суду надійшла заява відповідача з проханням розглядати вищевказану справу в порядку загального позовного провадження, оскільки указана справа не може бути розглянути в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 180).

Представником відповідача 11 жовтня 2021 року було подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що наданий позивачем розрахунок заборгованості, складений у довільній формі, з реквізитами лише самого позивача, не є безспірним доказом існування між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 будь яких борговим зобов`язань. Також представник відповідача зазначив, що позивачем не надано жодного документу на підтвердження наявності відповідача ОСОБА_1 у переліку боржників за договором факторингу № 1 від 26 червня 2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», а тому, встановити належне право вимоги саме позивача ТОВ «Вердикт Капітал» до відповідача не уявляється можливим. Враховуючи наведене, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 185-186).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2021 року було призначено розгляд цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням (а.с. 192-193).

25 жовтня 2021 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в яких останній не погодився з обставинами, викладеними у відзиві на позовну заяву та просив задовольнити позовні вимоги (а.с. 196-200).

13 січня 2022 року до суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких останній підтримав обставини, викладені у відзиві на позовну заяву (а.с. 213-218).

13 січня 2022 представник позивача подав письмову заяву, у якій просив суд розглядати справу без його участі, підтримав заявлені позовні вимоги (а.с. 220-221).

Від представника відповідача 10 лютого 2022 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами (а.с. 225).

Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, згідно якого, банк відкрив рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривні та випустив міжнародну платіжну карту DMC Gold строком дії 2 (два) роки з моменту її випуску. Пунктом 2.1. Додатку до Договору встановлено, що ліміт відновлювальної кредитної лінії складає 75000,00 грн. (а.с. 10-12)

Пунктом 2.2. Додатку до Договору визначено, що процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 36,0% річних на торгові операції та на операції зняття коштів.

Відповідно до п. 2.3. Додатку до Договору, мінімальний платіж складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією.. За умовами вказаного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному додатком до публічної пропозиції на оформлення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а позичальник зобов`язалася здійснювати сплату грошових коштів. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, відкривши відповідачу відновлювальну кредитну лінію з лімітом 75000,00 грн.

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого ПАТ «Альфа Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту (а.с. 72).

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено договір факторингу № 2091-1КІ/Веста, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «Веста», а ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту (а.с. 73-87).

16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту (а.с. 88-104).

Позивач ТОВ «Вердикт Капітал» стверджує, що має право вимоги на стягнення з відповідача заборгованості за Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 630039300 від 14 жовтня 2013 року, рахунок № НОМЕР_1 , укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , яке товариство набуло згідно договору факторингу № 1 від 21 червня 2016 року, що був укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», договору факторингу № 2091-1КІ/Веста від 26 грудня 2018 року, який було укладено між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» та договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, який було укладено між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал».

Представник відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог через їх необґрунтованість та вважає, що розрахунок заборгованості, складений у довільній формі, з реквізитами лише самого позивача, не є безспірним доказом існування між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 будь яких борговим зобов`язань та що позивачем не надано жодного документу на підтвердження наявності відповідача ОСОБА_1 у переліку боржників за договором факторингу № 1 від 26 червня 2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», а тому, встановити належне право вимоги саме позивача ТОВ «Вердикт Капітал» до відповідача не уявляється можливим.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно позовних вимог, ПАТ «Альфа-Банк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, відкривши відповідачу відновлювальну кредитну лінію з лімітом 75000,00 грн., а відповідач за період користування кредитними коштами здійснював часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість ним в повному обсязі не погашена, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором.

Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

На підтвердження права вимоги на стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 14 жовтня 2013 року позивач надав суду, анкету заяву (а.с.10), додаток до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с.11), Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Максимум» (а.с.12), Публічну пропозицію ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб з додатками (а.с. 17-65), копію витягу з договору факторингу № 1 від 21 червня 2016 року (а.с. 72), копію договору факторингу № 2091-1КІ/Веста від 26 грудня 2018 року (а.с. 73-83), копію додаткової угоди від 27 грудня 2018 року до договору факторингу № 2091-1КІ/Веста від 26 грудня 2018 року (а.с. 84), додаткову угоду № 1 від 14 січня 2019 року до договору факторингу № 2091-1КІ/Веста від 26 грудня 2018 року (а.с. 85-86), копію акту приймання - передачі Реєстру боржників від 14 січня 2019 року до договору факторингу № 2091-1КІ/Веста від 26 грудня 2018 року (а.с. 87), копію договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року (а.с. 88-97), копію додаткової угоди від 17 січня 2019 року до договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року (а.с. 98), витяг з Додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року (а.с.99).

Проте, суд вважає, що вказані вище докази не підтверджують виникнення у позивача права вимоги на стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, укладеним ним 14 жовтня 2013 року з ПАТ «Альфа-Банк».

Так, наданий Витяг договору факторингу № 1 від 21 червня 2016 року не містить відомостей про те, чи набуло ТОВ «Кредитні ініціативи» право на наступне відступлення ним, як фактором, права грошової вимоги третій особі, а згідно ст. 1083 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлене договором факторингу.

Крім того, у пункті 1.1 витягу з договору факторингу № 1 від 21 червня 2016 року зазначено, що в порядку та умовах, визначених цим договором, фактор (ТОВ «Кредитні ініціативи») зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ПАТ «Альфа-Банк») за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до договору.

Але, витяг з Додатку № 1, який містить перелік боржників за кредитними договорами, позивачем суду не надано.

Те ж саме стосується договору факторингу № 2091-1КІ/Веста від 26 грудня 2018 року, який був укладений між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста», умовами якого (пункт 2.1., що викладений у новій редакції у Додатковій угоді від 27 грудня 2018 року), було передбачено, що в порядку та умовах, визначених цим договором, фактор (ТОВ «ФК «Веста») зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ТОВ «Кредитні ініціативи») за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку 1-1 до договору, що додається до даного договору на паперовому носії. Сторони погодили, що по факту відступлення прав вимоги фактор стає стороною всіх основних договорів, укладених між клієнтом та позичальником, перелік яких наведений в Додатку № 1-1 до договору, в силу цього до фактора переходять усі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах, передбачених основними договорами, в тому числі, права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів.

Також пунктом 2.3 вказаного договору факторингу передбачено, що право вимоги вважається відступленим фактору з дати повної (остаточної) плати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2 цього договору. В дату здійснення повної (остаточної) оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2. договору сторони підписують Акту приймання - передачі Реєстру боржників, за формою встановленою в Додатку № 2 до цього договору.

Але позивачем витяг з Додатку № 1-1 (Реєстр боржників) до вказаного договору факторингу та докази на підтвердження повної (остаточної) сплати фактором ціни прав вимоги не надано.

Відсутність повного тексту договору факторингу № 1 від 21 червня 2016 року, Додатку № 1 до цього договору, а також Додатку № 1-1 до договору факторингу від № 2091-1КІ/Веста від 26 грудня 2018 року, позбавляє суд можливості перевірити чи дійсно ПАТ «Альфа-Банк» передало ТОВ «Кредитні ініціативи», а потім ТОВ «Кредитні ініціативи» передало ТОВ «ФК «Веста» право вимоги за кредитним договором, укладеним ним 14 жовтня 2013 року з ОСОБА_1 , і взагалі чи було передбачено умовами договору факторингу № 1 право ТОВ «Кредитні ініціативи» на наступне відступлення ним, як фактором, права грошової вимоги ТОВ «ФК «Веста».

Із Витягу з Додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги вбачається, що ТОВ «ФК «Веста» передало ТОВ «Вердикт Капітал», у тому числі право вимоги за кредитним договором № 630039300 укладеним 14 жовтня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 на суму заборгованості залишку по тілу кредиту в розмірі 25853,91 грн., залишку по відсотках в валюті кредиту в розмірі 24000,76 грн (а.с. 99).

Проте, вказаний договір про відступлення права вимоги з Додатком № 1 до цього договору, не приймається судом як доказ на підтвердження наявності у позивача права грошової вимоги на стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 630039300 укладеним ним 14 жовтня 2013 року з ПАТ «Альфа - Банк», оскільки позивачем, як було вказано вище, за допомогою належних та допустимих доказів не доведені факти передачі ПАТ «Альфа-Банк» права грошової вимоги за цим кредитним договором ТОВ «Кредитні ініціативи», і подальше передання ТОВ «Кредитні ініціативи» права грошової вимоги ТОВ «ФК «Веста».

Також, позивачем не надано жодного платіжного доручення або іншого фінансового документу про перерахування новими кредиторами на рахунок попередніх кредиторів грошових коштів за придбані активи, при тому, що право вимоги вважається відступленим фактору з дати повної (остаточної) плати фактором ціни прав вимоги.

Крім того, суд враховує і те, що, позивачем не додані докази на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів та неповернення або часткового повернення кредиту, якими є документи первинної бухгалтерської документації (виписка по рахунку, платіжні документи).

Вказані документи повинні бути оформлені згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову діяльність» та згідно Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30 січня 1998 року № 566, оскільки лише первинні бухгалтерські документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Також суд враховує, що згідно умов кредитного договору № 630039300 укладеного 14 жовтня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , дата дії платіжної картки 2 роки з моменту її випуску. Отже, після закінчення строку дії договору, тобто після 14 жовтня 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» та треті особи, яким банк міг передати право грошової вимоги за цим кредитним договором, втратили право нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами. Проте, позивач, в порушення умов кредитного договору, додатково нараховує відповідачу проценти за користування кредитними коштами після закінчення дії кредитного договору.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, що викладена у Постанові Великої Палати Верховного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2020/4494/16-ц, такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем не надано достовірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги на стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості у зазначеному позивачем розмірі за кредитним договором № 630039300, укладеним ним з ПАТ «Альфа Банк» 14 жовтня 2013 року, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, що викладена Дніпровським апеляційним суд в постанові від 26 січня 2022 року у справі № 187/1294/20.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, судовий збір сплачений позивачем не підлягає відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев