ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2718/22 Справа № 199/2243/21 Суддя у 1-й інстанції - СПАЇ В. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп, Акціонерне товариство УкрСиббанк, Акціонерне товариство Дельта Банк, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна про визнання переходу права вимоги за договором іпотеки таким, що не відбувся, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ ФК Дніпрофінансгруп, АТ УкрСиббанк, АТ Дельта Банк, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. про визнання переходу права вимоги за договором іпотеки таким, що не відбувся.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 12 жовтня 2006 року між нею та ПАТ УкрСиббанк було укладено договір про надання споживчого кредиту №607-І-024-В6 із визначенням суми кредиту в розмірі 28000 доларів США. У забезпечення виконання кредитного договору вона уклала з ПАТ УкрСиббанк договір іпотеки №607-І-024-В6/1. За цим договором у забезпечення виконання зобов`язань перед ПАТ УкрСиббанк щодо повернення отриманого кредиту позивач в іпотеку передала домоволодіння та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, їй стало відомо, що первісний кредитор - ПАТ УкрСиббанк відступив право вимоги за кредитним договором №607-І-024-В6 на користь іншого кредитора - ПАТ Дельта Банк, а згодом ПАТ Дельта Банк відступив право вимоги за кредитним договором №607-1- 024-В6 до третього кредитора - ТОВ ФК Дніпрофінансгруп. Жоден з кредиторів не повідомляв її про зміну та набуття прав за кредитним договором №607-І-024-В6. Наслідком цих відступлень прав вимоги стала державна перереєстрація права власності на предмет іпотеки з власника (іпотекодавця ОСОБА_1 ) на нового власника ТОВ ФК Дніпрофінансгруп. Про намір здійснити перереєстрацію прав ТОВ ФК Дніпрофінансгруп позивача не повідомляв. Державна реєстрація права власності ТОВ ФК Дніпрофінансгруп на житловий будинок відбулася 21 травня 2020 року, реєстрацію було проведено приватним нотаріусом Дніпровського міською нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки - житловий будинок визначено: договір іпотеки серія, номер: 4019, виданий 12 жовтня 2006 року, видавник ПНДМНО ОСОБА_2 ; договір про відступлення прав вимоги, серія та номер: 16, виданий 16 січня 2020 року, видавник ПН Київського міського нотаріального округу Антипова І.В.; вимога про повернення боргу, серія та номер: б/н, виданий 17 березня 2020 року, видавник ТОВ ФК Дніпрофінансгруп. Нотаріально посвідчений письмовий договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором №607-1- 024-В6/1 від іпотекодержателя ПАТ УкрСиббанк до ПАТ Дельта Банк не укладався, на переконання позивача, цей договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ УкрСиббанк до ПАТ Дельта Банк не можна вважати договором про відступлення прав вимоги за іпотечним договором №607-І-024-В6/1. Виходячи з відсутності нотаріально посвідченого договору, правочин з відступлення права за іпотечним договором №607-І-024-В6/1 від ПАТ УкрСиббанк до ПАТ Дельта Банк є нікчемним та визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемними є також усі інші договори з передання права іпотеки за іпотечним договором №607-І-024-В6/1, укладені на підставі (нікчемного) договору про відступлення прав іпотеки між ПАТ УкрСиббанк до ПАТ Дельта Банк. Зокрема, таким договором може бути договір, зазначений, як підстава для перереєстрації права власності на належний позивачу житловий будинок - договір про відступлення прав вимоги між ПАТ Дельта Банк та ТОВ ФК Дніпрофінансгруп, серія та номер: 16, виданий 16 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І В. Між ПАТ УкрСиббанк та ПАТ Дельта Банк при укладанні договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами не було визначено обсяг прав вимоги за кредитним договором, укладеним позичальником ОСОБА_1 , що передавалися до покупця - ПАТ Дельта Банк. Це стало підставою для відмови у задоволенні заяви ПАТ Дельта Банк про заміну стягувача у виконавчих провадженнях №28166194 та №28169290 по виконанню виконавчого листа №2п-12/2011, виданого 17 червня 2011 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська для стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ УкрСиббанк (ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2015 року у цивільній справі №199/7572/14-ц). На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд підтвердити обставини нікчемності правочинів щодо передання права вимоги за договором іпотеки №607-І-024-В6/1 від 12 жовтня 2006 року, укладеним між ПАТ УкрСиббанк та ОСОБА_1 щодо предмета іпотеки - домоволодіння та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , від ПАТ УкрСиббанк до ПАТ Дельта Банк та від ПАТ Дельта Банк до ТОВ ФК Дніпрофінансгруп, і внаслідок цього визнати перехід права вимоги за договором іпотеки №607-І-024-В6/1 від 12 жовтня 2006 року від ПАТ УкрСиббанк до ПАТ Дельта Банк та від ПАТ Дельта Банк до ТОВ ФК Дніпрофінансгруп таким, що не відбувся.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ Фінансова компанія Дніпрофінансгруп, АТ УкрСиббанк, АТ Дельта Банк, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. про визнання переходу права вимоги за договором іпотеки таким, що не відбувся.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 24 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зі змісту зазначеної норми можна зробити висновок про те, що правом оспорювати правочин законодавець наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи».

Цивільне законодавство не містить визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі №520/10060/16-ц (провадження № 61-5085сво18) викладений правовий висновок, згідно з яким, визнаючи недійсним договір, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює зазначені договори.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до наведених правових висновків особа, яка не є стороною договору, має право на його оспорювання лише у разі, якщо такий договір стосується прав та/або інтересів цієї особи.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Виходячи з наведеного, право, що не порушено, не підлягає захистові.

У справі встановлено, 12 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ УкрСиббанк було укладено договір про надання споживчого кредиту №607-І-024-В6, відповідно до умов якого, банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти у 28000 доларів США, а ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання належним чином використовувати і повернути банку кредит та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Строк дії кредитного договору визначено до 11 жовтня 2027 року (т.1 а.с. 5, 6).

12 жовтня 2006 року у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ОСОБА_1 уклала з ПАТ УкрСиббанк договір іпотеки №607-І-024-В6/1, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку домоволодіння та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.7, 8).

За договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ УкрСиббанк та ПАТ Дельта Банк, ПАТ УкрСиббанк відступив право вимоги за кредитами , що включає в себе і договори забезпечення (розділ 1 Договору), в тому числі і за кредитним договором №607-І-024-В6 від 12 жовтня 2006 року та договором іпотеки №607-І-024-В6/1 від 12 жовтня 2006 року (т.1 а.с. 133-151, 152, 153).

За договором №2130/К від 16 січня 2020 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги ПАТ Дельта Банк відступило право вимоги за кредитним договором №607-І-024-В6 від 12 жовтня 2006 року та договором іпотеки №607-І-024-В6/1 від 12 жовтня 2006 року на користь ТОВ ФК Дніпрофінансгруп (т.1 а.с. 154-163).

20 січня 2020 року ТОВ ФК Дніпрофінансгруп на адресу позичальника ОСОБА_1 надіслали повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №607-І-024-В6 від 12 жовтня 2006 року та договором іпотеки №607-І-024-В6/1 від 12 жовтня 2006 року (т.1 а.с. 59).

Вказане повідомлення не було отримано позичальником ОСОБА_1 та повернуто за закінченням терміну зберігання (т.1 а.с. 60-63).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ТОВ ФК Дніпрофінансгруп з 21 травня 2020 року є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки за вказаною адресою (т.1 а.с. 9).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки - житловий будинок визначено: договір іпотеки серія, номер: 4019, виданий 12 жовтня 2006 року, видавник ПНДМНО ОСОБА_2 ; договір про відступлення прав вимоги, серія та номер: 16, виданий 16 січня 2020 року, видавник ПН Київського міського нотаріального округу Антипова І.В.; вимога про повернення боргу, серія та номер: б/н, виданий 17 березня 2020 року, видавник ТОВ ФК Дніпрофінансгруп.

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 просила суд підтвердити обставини нікчемності правочинів щодо передання права вимоги за договором іпотеки №607-І-024-В6/1 від 12 жовтня 2006 року, укладеним між ПАТ УкрСиббанк та ОСОБА_1 щодо предмета іпотеки - домоволодіння та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , від ПАТ УкрСиббанк до ПАТ Дельта Банк та від ПАТ Дельта Банк до ТОВ ФК Дніпрофінансгруп, і внаслідок цього визнати перехід права вимоги за договором іпотеки №607-І-024-В6/1 від 12 жовтня 2006 року від ПАТ УкрСиббанк до ПАТ Дельта Банк та від ПАТ Дельта Банк до ТОВ ФК Дніпрофінансгруп таким, що не відбувся (т.1 а.с.1-3).

Позивач ОСОБА_1 оспорює правочини щодо передання права вимоги за договором іпотеки №607-І-024-В6/1 від 12 жовтня 2006 року, укладеним між ПАТ УкрСиббанк та ОСОБА_1 , посилаючись на те, що в первісному договорі відступлення не було визначено обсяг прав, що відступаються, та жоден з кредиторів не повідомляв її про зміну та набуття прав за кредитним договором №607-І-024-В6.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2019 року у спраіві №910/6642/18) зазначив, що відповідно до частини першої ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

У цьому висновку Суд спирається на подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 910/23369/17).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц).

Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Слід зазначити, позивач ОСОБА_1 у своєму позові не вказано та до матеріалів справи не надано доказів, який законний інтерес існує у позивача та в чому полягає його порушення в результаті укладених оспорюваних правочинів між відповідачами щодо визнання цих правочинів такими, що не відбулися, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги щодо доведеності позовних вимог позивача не підтверджуються належними доказами у справі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивача не було повідомлено про укладення договорів відступлення права вимоги, слід зазначити, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі № 61-7378св18).

Доводи апеляційної скарги про те, що в первісному договорі відступлення права вимоги не було визначено обсяг прав, що відступаються є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованості рішення суду, невідповідності рішення суду обставинам справи є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова