Справа №461/4226/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року м.Львів.

Галицький районний суд м. Львова

в складі :

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання Цибулько О.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Коценко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» про стягнення коштів. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що згідно з договором купівлі-продажу від 06 вересня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Hop Н.М., ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купив нежитлові приміщення № 1-19, загальною площею 233,2 м кв, в будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу від 06 вересня 2013 року, продаж вчинено за 1 438 740, 00 грн., з яких 904 581,158 грн. продавець отримав до підписання договору, а решту 534 158, 84 грн. продавець отримає після підписання договору безготівковим перерахунком. Факт розрахунку буде підтверджуватись нотаріально посвідченою заявою продавця про повний розрахунок, що є невід`ємною частиною договору. Згідно з вказаної погодженої сторонами умови розрахунку, фактичний прийом - передача нерухомості (передача ключів від приміщення) було поставлено сторонами в залежність від дати проведення повного розрахунку. Позивач зазначає, що остаточний розрахунок було проведено 29 липня 2015 року, та в цей день продавець ОСОБА_4 передала ключі від проданого приміщення представнику ОСОБА_3 . Таким чином, сторони домовились, що до моменту фактичної передачі нежитлових приміщень покупцю, продавець користується приміщеннями, оплачує комунальні послуги та несе відповідальність за збереження. В рахунок коштів, що перераховувались на виконання умов договору протягом 2013 - 2015 років, позивачем (за погодженням з відповідачем) було закладено також і вартість комунальних послуг - електроенергія, водопостачання, тепло. Згідно з умовами договору, після підписання договору доплаті підлягала сума у розмірі 534 158,84 грн. ( станом на 06.09.13 р. це становило 42 700, 00 доларів США). У період часу з 06.09.2013 р. по 29.07. 2015 р. покупець (позивач) перерахував на рахунок продавця суму 42 700, 00 доларів США, що станом на 2015 р. становить 940 681, 00 грн. та не оспорюється відповідачем. Сторони погодили, що сума у розмірі 940 681 грн. складається з наступного : 534 158,84 грн. сума боргу за договором купівлі-продажу, а 406 522.16 грн. - інфляційні витрати та сума, що підлягала сплаті від імені покупця як власника приміщення за комунальні послуги (електроенергію, водопостачання, оплата теплопостачання та утримання будинку). ОСОБА_3 стверджує, що протягом періоду з 06.09.2013 р. по 29.07.2015 р. фактично не припинялось користування приміщенням продавцем приміщення ОСОБА_4 , кошти на сплату комунальних послуг їй було перераховано новим власником приміщень, та згідно умов договору саме продавець зобов`язувалась сплатити вказані послуги. Позивач стверджує, що частково ОСОБА_4 сплатила вартість отриманих послуг за електроенергію, водопостачання, утримання будинку.

ОСОБА_3 після отримання доступу до нежитлових приміщень та укладення 26 серпня 2016 року договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 1627/ Г почав самостійно сплачувати вартість наданих відповідачем послуг з листопада 2016 року. Потім позивач дізнався про те, що ОСОБА_4 не сплачувала вартість наданих послуг за подачу тепла у приміщення протягом двох років, внаслідок чого утворилась заборгованість перед ЛМКП «Львівтеплоенерго». При передачі ключів від нежитлових приміщень 29.08.2015 року, сторони договору купівлі-продажу акту прийому-передачі не складали, тому було невідомо, з яким боргом перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» ОСОБА_4 передала приміщення у володіння новому власнику.

Позивач стверджує, що в 2020 році йому стало відомо, що з 2019 року в Шевченківському райсуді м. Львова знаходиться на розгляді позов ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення боргу у розмірі 94 863 грн.82 коп., що утворився в період з 2013 по 2015 рр , та, з врахуванням пені, 3% річних, інфляційних витрат, ціна позову становить 144 814, 28 грн. Однак, ОСОБА_3 вважає, що такі вимоги є безпідставними, оскільки витрати на оплату послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго » у вказаний період часу він вже поніс, перерахувавши необхідну суму на рахунок ОСОБА_4 для сплати нею комунальних послуг. Позивач стверджує, що привласнення відповідачем коштів, адресованих для третьої особи ЛМКП «Львівтеплоенерго», відбулось всупереч повному добросовісному виконанню позивачем обов`язків власника по утриманню приміщень. ОСОБА_3 вважає, що зобов`язання щодо повернення грошових коштів у розмірі 144 814, 28 грн. є окремим від зобов`язання, які виникли між сторонами з договору купівлі-продажу, який був виконаний сторонами, а тому за правовою природою є таким, що виникло у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26.05.2020 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк, з моменту отримання ухвали суду, для усунення недоліків.

13.07.2020 року позивачем усунено недоліки зазначені в ухвалі суду від 26.05.2020 року.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14.07.2020 року відкрито загальне судове провадження у справі.

03.11.2020 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

23.02.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника третьої особи Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго».

12.11.2021 року представник позивача подала до суду додаткові письмові пояснення.

29.11.2021 року від представника позивача надійшла заява про залишення частини позовних вимог без розгляду.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26.05.2022 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» про встановлення факту та стягнення суми боргу у частині вимоги про встановлення факту проведення перерахунку ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_4 суми для оплати комунальних послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за надання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 в період з 06 вересня 2013 року по 29 липня 2015 рр. залишено без розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви та додаткових письмових поясненнях, просить позов задовольнити. Крім того зазначила, що до 2015 року приміщенням користувалась відповідачка. Борг утворився до передачі ключів від приміщення позивачу у 2015 році. ОСОБА_4 використовувала приміщення як хостел, оплачувала за воду та інше.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Пояснив суду, що з 31.10.2013 року договір не передбачає оплати комунальних послуг відповідачем. Позивач несе зобов`язання за оплату комунальних послуг з 2013 року. Грошові кошти на які вказує представник позивача та позивач, це доплачена сума за вартість квартири у зв`язку з тим, що відбулась інфляція. ОСОБА_4 31.10.2013 року звільнила приміщення, а ключі не передала позивачу, оскільки не було сплачено всі кошти передбачені договором купівлі-продажу.

Представник третьої особи Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на їх під ставність, та просить задовольнити позов.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши інші матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що 06.09.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , від імені якого на підставі довіреності діє ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, що розташовані на четвертому поверсі будинку АДРЕСА_1 , а саме: приміщення 1/9,1 кв.м; 2/4,8 кв.м; 3/10,8 кв.м; 4(60)/10,7 кв.м; 5(61)10,7 кв.м; 6(62)/11,1 кв.м; 7(63)/19,4 кв.м; 8(64)/20,5 кв.м; 9(65)/11,4 кв.м; 10(66)/10,8 кв.м; 11(67)/11,3 кв.м; 12(68)10,9 кв.м; 13(69)/11,6 кв.м; 14(70)/10,6 кв.м; 15(71)/22,5 кв.м; 16/5,7 кв.м; 17/5,2 кв.м; 18/6,4 кв.м; 19/29,7 кв.м, загальною площею 233,2 кв.м, що розташовані на четвертому поверсі. Згідно з даним договором ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купив цегляні нежитлові приміщення правого крила, розташовані на четвертому поверсі будинку АДРЕСА_3 , а. с. 11-12/.

Відповідно до умов вказаного договору сторони домовились, що продавець зобов`язується звільнити нежитлове приміщення, оплатити всі комунальні послуги на момент звільнення до 31.10.2013 р., на що покупець дає свою згоду.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу від 06 вересня 2013 року, продаж вчинено за 1 438 740, 00 грн., з яких 904 581,158 грн. продавець отримав до підписання договору, а решту 534 158, 84 грн. продавець отримає після підписання договору безготівковим перерахунком. Факт розрахунку буде підтверджуватись нотаріально посвідченою заявою продавця про повний розрахунок, що є невід`ємною частиною договору.

Згідно з квитанціями банку «Вестерн Юніон» від 06.05.2015 року, 27.08.2014 року, 28.07.2015 року, 10.03.2015 року, 06.03.2015 року, 24.03.2014 року, 13.08.2014 року, 25.02.2015 року, 07.04.2015 року, 23.06.2015 року, 31.12.2013 року, 23.12.2013 року, 16.03.2015 року, 10.02.2014 року, 08.05.2014 року, 01.07.2014 року, 13.03.2015 року, 12.03.2015 року, 23.07.2014 року вбачається, що ОСОБА_3 переказав ОСОБА_4 43000, 00 доларів США /Том 1, а. с. 209-226/.

Відповідно до заяви ОСОБА_4 від 29.07.2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., вбачається, що відповідачка даною заявою ствердила, що отримала від ОСОБА_3 за продані цегляні нежитлові приміщення правого крила, а саме: приміщення 1/9,1 кв.м; 2/4,8 кв.м; 3/10,8 кв.м; 4(60)/10,7 кв.м; 5(61)10,7 кв.м; 6(62)/11,1 кв.м; 7(63)/19,4 кв.м; 8(64)/20,5 кв.м; 9(65)/11,4 кв.м; 10(66)/10,8 кв.м; 11(67)/11,3 кв.м; 12(68)10,9 кв.м; 13(69)/11,6 кв.м; 14(70)/10,6 кв.м; 15(71)/22,5 кв.м; 16/5,7 кв.м; 17/5,2 кв.м; 18/6,4 кв.м; 19/29,7 кв.м, загальною площею 233,2 кв.м, що розташовані на четвертому поверсі будинку АДРЕСА_1 , повну суму розрахунку за договором купівлі-продажу вказаних нежитлових приміщень від 06.09.2013 року за реєстровим № 1341, та повідомила, що майнових і немайнових претензій до ОСОБА_3 щодо розрахунків не має / Том 1, а. с. 13/.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що фактична передача ключів від приміщення ОСОБА_3 відбулась від 29.07.2015 року.

Крім того, в судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивача та яка пояснила суду, що ОСОБА_3 проживав в Австралії. Позивач спілкувався з ОСОБА_4 , яка мала оплачувати комунальні послуги, за кошти, які він їй переказував через банківську установу. За приміщення він сплатив усе, та переплатив. Переплачені кошти мали йти на оплату комунальних послуг. Відповідачка сплатила за воду та світла, а за послуги, які надавало Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» не оплатила, через що виникла заборгованість. У червні 2016 року свідок виявила те, що ОСОБА_4 не платить Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго».

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, що його вчиняє повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками, на може суперечити правам та інтересам їх малолітніх та неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивач обґрунтовує вимоги про стягнення з відповідача суми 144 814,28 гри. покликанням на те, що вказана сума була ним перерахована відповідачу для оплати комунальних послуг за період від укладення договору купівлі-продажу 06.09.2013 р. до моменту фактичного прийому - передачі приміщень.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідач отримані для оплати комунальних послуг кошти не використала за призначенням, а безпідставно їх привласнила. Позивачем здійснено переказ покупцем на ім`я продавця ОСОБА_4 коштів, які на 406 522 грн. 16 коп. перевищували суму боргу за договором купівлі продажу, що стверджується долученими до матеріалів справи квитанцій про грошові перекази протягом 2013-2015 рр.

Тобто, сплачена після укладення договору купівлі-продажу від 06.09.2013 року сума складалась з двох частин: 534 158,84 грн.( залишок вартості квартири за договором купівлі) та 406 522.16 грн. (сума для сплати комунальних послуг за 2013-2015 р. до моменту остаточного розрахунку та передачі ключів від приміщення).

Згідно з частиною 16 договору купівлі-продажу від 06.09.2013 р., сторони домовились, що до моменту фактичної передачі нежитлових приміщень покупцю, продавець користується спірними приміщеннями, оплачує комунальні послуги та несе відповідальність за їх збереження.

Відповідно до умов розрахунку, фактичний прийом - передача нерухомості було поставлено сторонами в залежність від дати проведення повного розрахунку

Оскільки остаточний розрахунок було проведено 29 липня 2015 року, тому саме в цей день продавець ОСОБА_4 передала ключі від проданого приміщення представнику покупця ОСОБА_3 . Тому до цього дня витрати за користування приміщенням покладались на продавця.

Підписання ОСОБА_4 договору купівлі-продажу на вказаних умовах свідчить, що вона погодилась з його умовами, зокрема, із зобов`язанням оплатити комунальні послуги за час користування нею приміщеннями до моменту фактичної передачі покупцю.

У зв`язку з невиконанням належним чином свого зобов`язання відповідачкою, виникла заборгованість перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» за період з 2013 року по 2015 рік з урахуванням пені, 3% річних, інфляційних витрат, у розмірі 144814, 28 грн. Цим позивач, на свій розсуд та за наявності такого права з метою захисту своїх інтересів, обґрунтовує розмір позовних вимог, хоча позивачем перераховано, а відповідачкою отримано більш значну суму коштів, що стверджується наданими суду доказами.

Оцінюючи мотиви позовної заяви, суд приходить до висновку про те, що позивачем повністю доведено факт передачі спірних коштів відповідачці, однак, враховуючи висновки судових інстанцій у справі №462/4253/17 за позовом ОСОБА_3 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», ОСОБА_4 про визнання неправомірною вимоги про сплату за надання теплової енергії у виді гарячої води, визнання недійсним п.10.1 договору №1627Г від 26.08.2016 року, покладення виконання зобов`язання та стягнення коштів та справі №466/7460/19 за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, суд вважає, що спірні кошти підлягають поверненню як безпідставно набуті, а не набуті у зв`язку із невиконанням зобов`язань по угодах, оскільки таких, згідно рішень судів, належним чином, укладено між сторонами не було.

Таким чином враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю та стягнути з відповідачки на користь позивача, у розмірі, визначеному позивачем, безпідставно набуті кошти у розмірі 144 814, 28 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати - суму сплаченого судового збору пропорційно до частини тих позовних вимог, які задоволені судом. Так, з ОСОБА_4 на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1448,14 грн.

Керуючись ст. ст.5, 12,13, 19, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 203, 215, 1212 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 144 814, 28 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_5 ) 1448,14 грн. судового збору.

Повний текст рішення проголошено 01.07.2022 року о 15 год. 30 хв.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Р. Юрків.