Справа № 447/2141/20 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/3700/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Савчук Г.Б.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, третьої особи Стрийської районної державної адміністрації про визнання рішення органу місцеві самоврядування недійсним та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, третьої особи Стрийської районної державної адміністрації про визнання рішення органу місцевого самоврядування недійсним та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтуванням позовних вимог посилався на те, згідно рішення виконавчого комітету Більченської сільської ради від 27 квітня 1998року №29 «Про надання присадибних ділянок в урочищі « На Коростах» та додатку №2 Список громадян, ОСОБА_1 надано в тимчасове користування терміном на один рік, присадибну ділянку площею 0,19га в урочищі « На Коростах» в селі Болоня, Миколаївського району Львівської області.

Вказує, що даною земельною ділянкою позивач користується по сьогоднішній день, вона засаджена сільськогосподарськими культурами, крім цього, позивач сплачує щорічно земельний податок в сумі 226 грн.

Незважаючи на те, рішенням Більченської сільської ради від 12 травня 2020 року № 731 вирішено попередити громадян, які користуються земельними ділянками в урочищі Корости с.Болоня щодо звільнення земельних ділянок після збору урожаю; вилучити земельні ділянки в громадян в ур.Корости с.Болоня; припинити право користування земельними ділянками громадянами; вилучені землі перевести до земель пайового фонду.

На думку позивача, рішення №731 від 12 травня 2020 року таким, що прийняте із грубим порушенням законодавства, прав позивача, без його згоди та повідомлення про розгляд питання.

Крім цього зазначає, що на даний час спірна земельна ділянка засаджена сільськогосподарськими культурами.

Просив визнати недійсним рішення Більченської сільської ради № 731 від 12 травня 2020 року в частині, що стосується його прав землекористуваач земельної ділянки, пл. 0, 19 га, розташованої в ур. «Корости», с. Болоня, Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області, зокрема:

п.2 вилучити земельну ділянку в землекористувача ОСОБА_1 , пл..-19 га ур «Коростини» с.Болоня;

п.3 припинити право користування земельною ділянкою ОСОБА_1 хзідно списку-додатку до рішення №731 від 12 травня 2020 р. у якому ОСОБА_1 вказаний по порядку другим;

п.4 вилучену земельну и ОСОБА_1 пл..0,19 га перевести до земель пайового фонду; спеціалісту ІІ категорії землевпоряднику внести зміни в земельно- облікові документи.

Оскаржуваним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 16 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо правових норм земельного законодавства, на підставі яких відповідач вилучив у нього спірну земельну ділянку.

Зазначає, що Більченська сільська рада у рішенні від 12 травня 2020 року № 731 щодо вилучення земельних ділянок в ур. На Коростах посилалась на правову підставу ст.ст. 145, 149 ЗК України.

Стверджує, що дані норми регулюють інші правовідносини, оскільки ст. 149 ЗК України регламентує вилучення земельних ділянок наданих у постійне користування, в той час як, земельна ділянка площею 0,19 га надана йому в якості городу у тимчасове користування, норма ст. 145 ЗК України стосується осіб, які уже мають на праві власності земельну ділянку.

Вважає, що з посиланням та застосуванням ст.ст. 145 та 149 ЗК України відповідач не має правових підстав вилучати у нього змельну ділянку, а рішення № 731 від 12 травня 2020 року є незаконним.

Посилається на ст. 7 Розділу Х «Перехідних положень» ЗК України, відповідно до якого громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судове засідання призначене на 16 червня 2022 року сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи

19 травня 2022 року від Стрийської районної військової адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

16 червня 2022 року від Стрийської районної військової адміністрації надійшла заява про розгляд справи без участі уповноваженого представника.

03 червня 2022 року від Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника, просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області без змін.

14 червня 2022 року від представника ОСОБА_1 адвоката Арутюнової Н.Ф. надійшло клопотання, в якому вона просить відкласти розгляд справи у зв`язку з тим, що за попереднім записом її було скеровано на обстеження у Львівський обласний діагностичний центр на 16 червня 2022 року.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що адвокатом Арутюновою Н.Ф. не було подано підтверджуючих доказів з приводу обставин, викладених у клопотанні, а також предмет спору, складність справи, неодноразове відкладення розгляду справи, необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, а також те, що адвокатом 15 червня 2022 року було подано пояснення в порядку ст.. 43 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити вказане клопотання та проводити розгляд справи без участі сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 16 червня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 27 червня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету Більченської сільської ради від 27 квітня 1998 року №29 «Про надання присадибних ділянок в урочищі « На Коростах» та додатку №2 до вказаного рішення «Список громадян», ОСОБА_1 надано в тимчасове користування терміном на один рік, присадибну ділянку площею 0,19га в урочищі « На Коростах» в селі Болоня, Миколаївського району Львівської області.

Рішенням Більченської сільської ради від 12 травня 2020 року №731 «Щодо вилучення земельних ділянок в ур.Корости», вирішено попередити громадян, які користуються земельними ділянками в урочищі Корости с.Болоня щодо звільнення земельних ділянок після збору урожаю (згідно списку додатку); вилучити земельні ділянки в громадян (згідно списку-додатку)в ур.Корости с.Болоня; припинити право користування земельними ділянками громадянами (згідно списку-додатку); вилучені землі перевести до земель пайового фонду.

Відповідно до Додатку до рішення №731 від 12 травня 2020року, ОСОБА_1 включений до списку громадян, яким були виділенні земельні ділянки в тимчасове користування в урочищі «Корости».

Як убачається із наявного в матеріалах справи супровідного листа, вищевказане рішення №731 від 12 травня 2020 р. було направлено позивачу 09 липня 2020 р. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що спірне рішення позивач отримав 18 серпня 2020р.

Відповідно до Закону України « Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій» від 17 листопада 2020 року №1009-ІХ, у день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною територіальною громадою, територія якої затверджена Кабінетом Міністрів України (далі - сформована територіальна громада), припиняються повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, територія яких включена до території сформованої територіальної громади (далі - розформовані територіальні громади); після припинення повноважень сільських, селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами (далі - ради, що припиняються), їхні виконавчі комітети продовжують здійснювати свої повноваження до затвердження сільською, селищною, міською радою, обраною сформованою територіальною громадою (далі - новообрана рада), персонального складу її виконавчого комітету. Протягом зазначеного строку сільський, селищний, міський голова, обраний сформованою територіальною громадою, очолює такі виконавчі комітети та входить до їх персонального складу; сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 5 і 6 цього пункту.

За вказаних обставин, Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області є правонаступником Більченської сільської ради.

Відповідно до ст.1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.

Згідно ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин зокрема належить: а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок комунальної власності із постійного користування відповідно до цього Кодексу;

Відповідно до ст.141 ЗК України, підстави припинення права користування земельною ділянкою є зокрема: вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено вище, присадибну земельну ділянку площею 0,19га. в ур. «На Коростах» рішенням Більченської сільської ради №29 від 27 квітня 1998р. було надано ОСОБА_1 в тимчасове користування терміном на один рік, а тому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що спірна ділянка не була надана у постійне користування позивачу як він це вважає.

Крім цього, як видно із наданого Миколаївською міською радою Стрийського району Львівської області списку осіб, які мають право на середню земельну частку Більченської сільської ради з Проекту роздержавлення і приватизації земель виробничого сільськогосподарського кооперативу «Більченський», ОСОБА_1 не включений до вказаного списку.

Відповідно до ч.3 ст.158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що «список осіб, які мають право на середню земельну частку» є неналежним доказом не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08. 1995 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Для того, щоб набути право на земельну частку (пай), згідно вищезазначеного Указу Президента України, необхідна наявність таких обставин:

щоб особа була членом колективного сільськогосподарського підприємства;

була внесена до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю;

колективне сільськогосподарське підприємство отримало державний акт про право колективної власності на землю.

Як видно із наданого Миколаївською міською радою Стрийського району Львівської області списку осіб, які мають право на середню земельну частку Більченської сільської ради з Проекту роздержавлення і приватизації земель виробничого сільськогосподарського кооперативу «Більченський», ОСОБА_1 не включений до вказаного списку.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що «список осіб, які мають право на середню земельну частку» є неналежним доказом є необґрунтованими, інших списків які б підтверджували право ОСОБА_1 середню земельну частку пай матеріали справи не містять.

Посилання ОСОБА_1 на статтю 7 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України є безпідставними, оскільки в даній статті йдеться про те, що прийняття чинного ЗК України не мало вплинути на обсяг прав власності, тимчасового користування, в тому числі на умовах оренди, набутих до вступу в дію ЗК України від 25 жовтня 2001 року.

Цим пунктом Перехідних положень встановлюється, що питання про надання в користування земельних ділянок, про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, клопотання і заяви щодо відведення земельних ділянок, не вирішені на момент введення в дію цього Кодексу, матеріали погодження питань, пов`язаних з вилученням (викупом) земель, щодо яких на момент введення в дію цього Кодексу не прийнято відповідних рішень, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу

Проте, з матеріалів справи встановлено, що право тимчасового користування апелянтом земельною ділянкою закінчилось ще в 1999 році - за 2 роки до вступу в дію Земельного кодексу України, а тому права на земельну ділянку у ОСОБА_1 припинилися до 25 жовтня 2001 року, що унеможливлює застосування цієї норми до даних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_1 набув право власності на присадибну ділянку площею 0,19га в урочищі «На Коростах» в селі Болоня, Миколаївського району Львівської області за набувальною давністю є передчасними, вони в суді першої інстанції не досліджувалися, оскільки з таким вимогами позивач до суду не звертався.

У той же час, порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку встановлений у ЗК України. Відповідно до статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначається цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування".

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (новоствореної ОТГ) для одержання спірної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 червня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.