Справа № 523/1868/22
Провадження №2/523/2757/22
У Х В А Л А

"07" лютого 2022 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Мурманова І.М., розглянувши позовну заяву та додані до неї документи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського,буд.8) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), Кредитна спілка «Афіна» (юридична адреса: м. Одеса, площа Соборна, буд. 14) про звільнення майна з під арешту,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Кредитної спілки «Афіна», про звільнення майна з під арешту. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що 08.04.2020 року між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ПАТ «КБ «НАДРА» було укладено Договір № GL3N016222 про відступлення прав вимоги, за умовами якого Новий кредитор набув право вимоги Кредитора за кредитним договором № 05/01/2008/840-К/23 від 16.01.2008 року, який було укладено між ПАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 , а також право Іпотекодержателя за Договором іпотеки.

Позивачу стало відомо, що на майно, яке є предметом іпотеки, накладено арешт в рамках розгляду цивільної справи № 2-7811/08, який забезпечено ухвалою Приморського районного суду м. Одеси.

Представник зазначає, що нерухоме майно є власністю позивача, наявність арешту перешкоджає власнику вільно володіти та розпоряджатись власністю, а відтак представник позивача просить: звільнити з під арешту квартиру АДРЕСА_2 , накладений на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2-7811/2008 року від 12.11.2008 року.

Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ознайомившись із матеріалами та предметом позовних вимог, суддя дійшов висновку щодо відсутність підстав у відкритті провадження з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 16.01.2008 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_2 . Згідно іпотечного договору від 16.01.2008 р. ОСОБА_1 передала в іпотеку ВАТ КБ «Надра» зазначену квартиру.

Крім того, судом встановлено, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 2-7811/08 за позовом Кредитної спілки «Афіна» до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2008 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 .

ПАТ КБ «Надра» 08.04.2020 р. згідно договору відступлення права вимоги відступило ТОВ ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.

Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач, в обґрунтування своєї позиції посилається на ст.16, 572, 589 ЦК України, Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в спорах про зняття арешту з майна» та на ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 316 ЦК України надано поняття права власності: правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 572 ЦК України (на яку посилається позивач) надано поняття застави: в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За задумом законодавця, іпотечне майно перебуває під юридичним контролем кредитора, який у разі потреби може його стягнути, однак на предмет застави у кредитора автоматично не виникає право власності.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в спорах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як передбачено ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частини перша статі 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Як передбачено ч. 1 ст. 17 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. . Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази (ч.1 ст. 258 ЦПК України).

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в спорах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Крім іншого, п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в спорах про зняття арешту з майна» передбачено, що у спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

Враховуючи вищевикладене, з позовом про зняття арешту позивач звернувся посилаючись на своє право заставодержателя, а не власника не порушуючи питання про визнання права власності. По друге, арешт на квартиру накладений ухвалою суду в іншій цивільній справі, а не у виконавчому провадженні або кримінальній справі. Таким чином, позивач мав би звернутись з апеляційною скаргою на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси в порядку, передбаченому ст. 352 ЦПК України, що ним зроблено не було.

Зняття арешту з майна, накладеного на підставі ухвали суду про забезпечення позову, здійснюється або в порядку скасування заходів забезпечення позову шляхом подачі відповідного клопотання до суду, який виносив ухвалу, в порядку, передбаченому ст. 158 ЦПК України, або шляхом подачі апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, позовна заява ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про зняття арешту з майна підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом V ЦПК України, а відтак, у відкритті провадження слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.186,260,261448 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Кредитна спілка «Афіна» про звільнення майна з під арешту відмовити.

Роз`яснити ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» право на звернення до суду за захистом порушеного права в порядку, передбаченому Розділом V ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складення повної ухвали суду.

Суддя: