Єдиний унікальний номер справи № 467/212/20
Провадження № 22-ц/812/492/22
Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 червня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегія суддів судової палати в цивільних справах суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В. та Ямкова О.О.,

із секретарем судового засідання Калашник А.О.,

за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області, яку постановлено 27 січня 2022 року, у приміщенні того ж суду, під головуванням судді Кологривої Т.М., у цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,

у с т а н о в и в :

25 січня 2022 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитро Олександрович звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, яке обґрунтовував наступним.

У нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 66402255 з примусового виконання виконавчого листа у справі №467/212/20, виданого Арбузинським районним судом Миколаївської області 30 червня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 230 732 гривень 66 копійок.

Рішення набрало законної сили 20 квітня 2021 року.

05 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом, боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.

Відповідно до інформації, наданої на його запити, у боржника відсутнє майно, яке належить йому на праві власності.

Згідно відповіді державної фіскальної служби України боржник рахунків у банківських установах України не має.

Листом ПАТ КБ «Приватбанк» повідомив, що на рахунку боржника кошти відсутні. За інформацією, отриманою від Реєстраційного центру МВС транспортні засоби за боржником не зареєстровані.

Проте, відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за боржником ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстровано нерухоме майно:

-земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.91 га з кадастровим номером :11:003:0298, що розташована за адресою: Іванівська сільська рада Арбузинського району Миколаївської області.

Натомість, згідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, відсутня будь-яка інформація стосовно власника вказаного майна.

Посилаючись на викладені обставини та на те що, боржник свідомо не зареєстрував право власності на земельну ділянку в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно з метою невиконання рішення Арбузинського районного суду по справі № 467/212/20, просив звернути стягнення на нерухоме майно: земельну ділянка площею 5.91 га з кадастровим номером :11:003:0298, що розташована за адресою: Іванівська сільська рада Арбузинського району Миколаївської області і належить ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії 111-МК № 004250, виданого 04 липня 2002 року, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської областівід 27 січня 2022 року в задоволені подання відмовлено.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду положенням чинного законодавства, просив ухвалу скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити подання приватного виконавця.

Від боржника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він не погоджується з доводами апеляційної скарги та зазначає, що за його заявою про скоєння злочину ОСОБА_2 ще триває кримінально провадження, а тому слід припинити розгляд у апеляційному суді до закінчення кримінальної справи. Крім того, посилався на те, що вказана земельна ділянка є важливим джерелом його доходу та він із своєї пенсії сплачує заборгованість перед стягувачем.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржену ухвалу суду першої інстанції скасувати, оскільки суд постановив її без додержанням норм матеріального та процесуального права.

Так, відмовляючи в задоволені подання приватного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем не доведено те, що він на час звернення з цією заявою вчинив всі необхідні виконавчі дії, спрямовані на виявлення коштів та рухомого майна боржника, на які можна звернути стягнення, і таке майно не було виявлено чи його вартість недостатня для виконання рішення у повному обсязі. А тому, суд вважав, що звернення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. з поданням про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, є передчасним.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду, не погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом першої інстанції, вважає їх не вірними, не обґрунтованими й не законними.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першої статті 5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника,

у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених

у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 цього Закону).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 48 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України Про виконавче провадження у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно з частиною четвертою статті 50 Закону України Про виконавче провадження у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 жовтня 2020 року заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за борговими розписками, з урахуванням інфляційних втрат та 3 процентів річних - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики у загальному розмірі 235 122 гривні 66 копійок та вирішено питання про судовий збір. В перегляді заочного рішення за заявою відповідача, ухвалою суду було відмовлено.

ОСОБА_1 подав на вказане рішення апеляційну скаргу, яка постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2021року задоволена частково. Заочне рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2020 року змінено та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики у загальному розмірі 230 732 гривні 66 копійок, а також судовий збір у розмірі 2 241 гривня 37 копійок.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2021 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики відмовлено.

Вказані рішення набрали законної сили та перейшли в стадію виконання.

05 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66402255 з примусового виконання виконавчого листа у справі №467/212/20, виданого Арбузинським районним судом Миколаївської області 30 червня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 230 732 гривні 66 копійок, зобов`язано боржника надати декларацію про доходи та майно (а.с. 12-13).

Вказане рішення станом на день звернення приватним виконавцем до суду, боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою приватного виконавця Кулініченко Д.О. від 05 серпня 2021 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 16-18).

Під час виконання рішення суду приватним виконавцем встановлено, що згідно інформації, наданої на запити АТ «Піреус Банк МКБ», АТ «Банк`Портал», «Полікомбанком», АТ`Український банк реконструкції та розвитку», «Форвард банку», ПАТ «МТББанк», АТ «Банк Альянс», ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках», АТ «Альпарі банк», АТ «Європейський промисловий банк», АТ «Кристал банк», АТ «РВС Банк», АТ Східний Український Банк «Грант», АТ «Полтава-банк», АТ «Ідея банк», АТ «Райфайзен Банк Аваль», ПАТ КБ «Індустріалбанк», АТ «ПроКредит Банк», АТ «Кредобанк», АТ «ТАСкомбанк», АТ «ОКСІбанк», АТ «Універсал Банк», АТ КБ «Приватбанк», Регіонального сервісного центру в Миколаївській області Міністерства внутрішніх справ України, Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби у боржника відсутні офіційні доходи, вклади у банківських установах, автотранспортні засоби (а.с. 78, 84-88).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на нерухоме майно за боржником не зареєстроване.

Згідно листа від 13 серпня 2021 року Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за боржником ОСОБА_1 зареєстровано нерухоме майно: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.91 га з кадастровим номером :11:003:0298, що розташована за адресою: Іванівська сільська рада Арбузинського району Миколаївської області (а.с. 80).

На підтвердження вказаного, приватним виконавцем надано копію державного акту на земельну ділянку площею 5.91 га з кадастровим номером :11:003:0298, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Іванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області та на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с. 81, 82)

Постановою приватного виконавця Куліченка Д.О. від 31 серпня 2021 року на вказану земельну ділянку, що належить боржнику, накладено арешт, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до відповідей Пенсійного фонду України та державної фіскальної служби України, боржник не працю та не отримує пенсію, а також не має відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах.

Судом встановлено, що приватним виконавцем було здійснено певні дії, які були спрямовані на примусове виконання вимог за виконавчим провадженням з виконання виконавчого документу, за яким боржником є ОСОБА_1 .

Зокрема, приватним виконавцем були здійснені всі дії, спрямовані за пошук майна боржника та грошові кошти.

Даних про повне або часткове виконання боржником виконавчих документів матеріали справи не містять.

Крім того, боржником ОСОБА_1 не запропоновано виконавцю будь-яке інше майно, на яке може бути звернуто стягнення для погашення суми заборгованості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що приватним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду, і його звернення з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку є правомірним, а не передчасним, як помилково вважав суд першої інстанції.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 50 Закону визначено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до вимог частини десятої статті 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.

Статтею 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, вирішується судом в порядку передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України Про виконавче провадження та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку.

За таких обставин при вирішенні цієї справи суд першої інстанції неправильно застосували норми частини десятої статті 440 ЦПК України, яка регламентує питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця, суд також виходив із того, що подання державного виконавця та додані до нього документи не містять відомостей про здійснення всіх необхідних виконавчих дій для виявлення наявних у боржника коштів та іншого майна, на яке відповідно до вимог Закону України Про виконавче провадження в першу чергу звертається стягнення на виконання судових рішень.

Проте, подання є непереконливими, оскільки протягом тривалого часу (з 2020 року) боржник самостійно не виконував рішення суду та не надав будь-яких доказів на підтвердження наявності у нього грошових коштів чи рухомого майна, на які можливо звернути стягнення та достатність такого майна для виконання судового рішення.

Враховуючи, що боржник ОСОБА_1 у добровільному порядку судові рішення про стягнення боргу на користь стягувача ОСОБА_2 не виконав, борг не повернув, а також зважаючи на значну суму заборгованості, здійснювані державним виконавцем заходи щодо пошуку майна боржника, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, у ході яких виявлено належність боржнику на праві власності на земельну ділянку, право на яку не зареєстровано в установленому законом порядку за боржником, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність правових підстав для задоволення подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

При вирішенні цієї справи колегія суддів враховує, що за час примусового виконання судового рішення, ОСОБА_1 , який достовірно був обізнаний про необхідність виконання судових рішень, проте добровільно їх не виконував та не пропонував майно, на яке слід звернути стягнення в першу чергу, отже, належним чином не дотримався обов`язків, покладених на нього як сторону виконавчого провадження відповідно до статті 19 Закону.

Разом із тим згідно із положеннями вказаної статті Закону особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. підлягає задоволенню, а ухвала Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення подання державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича задовольнити.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2022 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно: земельну ділянку площею 5.91 га з кадастровим номером :11:003:0298, що розташована за адресою: Іванівська сільська рада Арбузинського району Миколаївської області і належить ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії 111-МК № 004250, виданого 04 липня 2002 року, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 496 гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: П.П.Лисенко

Судді: Н.В. Самчишина

О.О. Ямкова

_________________________________________________

Повний текст постанови складено 27 червня 2022 року.