Справа № 548/2415/21
Провадження № 2/548/166/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2022 Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Старокожка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Комаренко В.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Винниченко Л.П.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представників відповідача адвокатів Чубенко Ж.А., Павелка Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Горбань Владислав Володимирович, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Позиція позивача та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

На обґрунтування позову зазначає, що він разом з ОСОБА_2 є синами померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , останнім місцем проживання яких було с. Софине Хорольського (нині Лубенського) району Полтавської області. Після смерті батьків відкрилася спадщина на належне їм майно, однак після звернення до нотаріальної контори позивачу роз`яснено, що він, як спадкоємець першої черги за законом, пропустив визначений законом строк для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 пропустив зазначений строк з поважних причин, а саме через те, що у період часу з 18.09.2020 по 31.08.2021 позивач перебував за межами України на роботі у плаванні на наливному танкері «Пріам» в Тихому океані, Охотському, Берінговому та Японському морях та не міг зійти на берег у порту через протипандемічні заходи у зв`язку з поширенням коронавірусної інфекції, на підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України ОСОБА_1 просив суд визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 строком два місяці.

02.11.2021 по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

23.11.2021 від відповідача надійшов відзив, в якому ОСОБА_2 заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що він є спадкоємцем І черги за законом, який у визначений законом порядок прийняв спадщину померлої ОСОБА_4 . Відповідач зазначив, що позивач знав про смерть матері, оскільки його дружина та діти проживали в Україні та були на похороні. Крім того, на думку позивача, причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачем не пов`язані з непереборними труднощами, оскільки перебування ОСОБА_1 за межами України по роботі не позбавляло його можливості подати таку заяву поштою. Також відповідачем не було подано доказів того, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості з`явитись до консульської установи або дипломатичного представництва України, а також не надано доказів того, що при заходах в порти позивач не мав змоги зійти на берег у зв`язку з обмеженнями на грунті епідемії коронавірусної інфекції.

01.12.2021 позивачем подано відповідь на відзив, у якому ОСОБА_1 вказував, що про смерть батьків у листопаді 2020 року він дізнався лише 01.09.2021, коли позивач зійшов на берег у м. Петропавловськ-Камчацький після закінчення плавання на паливному танкері « ІНФОРМАЦІЯ_3 », оскільки дружина не наважувалась повідомити таку страшну новину у зв`язку зі складними умовами плавання та можливим погіршенням емоційного стану ОСОБА_1 . Також позивач вказав, що посольство України в Російській Федерації знаходиться у м. Москва, а консульські установи у м. Єкатеринбург, м. Ростов-на-Дону, м. Санкт-Петербург та м. Новоросійськ, що знаходяться на значній відстані від місцезнаходження портів, крім того, з урахуванням специфіки роботи, позивач не мав можливості отримати вихідний день у зручний час. Також позивач зазначив, що коронавірусні обмеження існували об`єктивно у період плавання ОСОБА_1 та є загальновідомими. Зазначив, що істотними труднощами у даному випадку виступила сукупність факторів, яка завадила позивачу вчасно прийняти спадщину, а саме: складні умови праці у відкритому морі, відсутність інформації про смерть батьків протягом визначеного законом строку для прийняття спадщини, а також загальновідомі карантинні обмеження у зв`язку з поширенням COVID-19. Також позивач заперечив доводи відповідача щодо можливості подання заяви про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку, оскільки норма, що законодавчо передбачала таку можливість, втратила чинність.

У своїх запереченнях на відповідь на відзив від 14.12.2021 відповідач зазначає, що позивач на момент подання позову не вказував незнання про смерть батьків причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Крім того, поведінка позивача, який жодного разу не дзвонив хворим батькам, є нелогічною, крім як, ОСОБА_1 було відомо про смерть батьків. Також відповідач наголосив, що твердження позивача про неможливість зійти з судна не підтверджене належними доказами та спростовується поясненнями свідка ОСОБА_5 . Крім того, з 20.05.2020 на території України було запроваджено адаптивний карантин, який триває до сьогодні, а в період прийняття спадщини після ОСОБА_4 з 16.11.2020 по 16.05.2021 на території України вже не діяли жорсткі карантинні обмеження. Позивач не надав суду жодних посилань на нормативно-правові акти РФ для розуміння карантинних обмежень на території держави, під юрисдикцією якої перебував позивач.

Ухвалою Хорольського районного суду від 17.02.2022 в якості третьої особи залучено приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Горбаня Владислава Володимировича, а також закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що він є сином померлих у листопаді 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Протягом року він перебував у плаванні, в той час як його брат оформив спадщину після батьків. Зазначив, що умови праці на Сході відрізняються від умов праці на Заході, де працював свідок капітан ОСОБА_5 , який надавав письмові пояснення щодо роботи на суднах. Крім того, зазначив, що свідок працював на суховантажному судні, а не на танкерах, як позивач. Також вказав, що він працював донкерманом на судні, тобто приймав та відвантажував вантаж, можливості відлучитись з судна позивач не мав, його також не було ким замінити. Не заперечив, що на судні постійно працював супутниковий зв`язок, але він був дорогий. З моменту смерті батьків його судно заходило в порти раз на місяць чи раз на два місяці. Про смерть батьків він дізнався 01.09.2021, коли зійшов на берег та йому подзвонила дружина ОСОБА_6 , яка повідомила, що батьки померли. 03.09.2021 позивач уже був у Хоролі. Зазначав, що батьки говорили позивачу про заповіт, згідно якого ОСОБА_1 батьки хотіли віддати хату, времьонку Володі, все інше поділити пополам між братами. Позивач сподівався, що є заповіт, однак відповідач не допоміг батькам оформити заповіт. Коли після повернення не зміг вирішити питання з братом, звернувся до нотаріуса. Зазначив, що головною причиною, з якої він не подав заяву про смерть батьків, є необізнаність про смерть батьків, оскільки дружина не повідомила йому про їх смерть, говорила, що здоров`я батьків поганеньке, але вони тримаються. Також ОСОБА_1 вказав про відсутність у позивача знань у юридичній процедурі. Зазначив, що у проміжку з 20.11.2020 по 20.04.2021 він кілька раз заходив в порт, в цей час зідзвонювався з дружиною кілька разів, і вона не повідомляла, що вони померли. Іншим особам, крім кума, напряму не дзвонив через дорогий тариф, 1хвилина розмови коштувала 1 долар. Через декілька тижнів після початку роботи на судні позивач один раз говорив з батьком, коли до нього приїхала дружина ОСОБА_6 . Дітям, батькам, брату не телефонував. Позивач вказав, що на момент від`їзду позивача на роботу мати пережила інсульт, загалом батьки були старенькі та хворі, ОСОБА_1 з дружиною обговорювали питання найму доглядальниці для батьків. Кошти хворим батькам позивач безпосередньо не відправляв, бо його зарплату компанія пересилала ОСОБА_7 . Дружина не давала коштів на батьків, оскільки була домовленість, що брат допомагає батькам в лікарні медикаментами, а ОСОБА_6 допомагала годувати батьків. Зазначив, що мав двох дітей-студентів, працював, щоб забезпечити їх належним чином.

У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала, зазначила, що після повернення з тривалого плавання позивач дізнався про те, що його брат оформив спадщину батьків, в тому числі право власності на автомобіль, який був придбаний за кошти позивача. Мирно врегулювати спір позивачу не вдалось, тому він змушений звернутись до суду. Зазначала, що ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, пов`язаних з непереборними, істотними труднощами, оскільки позивач з вересня 2020 по серпень 2021 року перебував у плаванні на танкерному судні на посаді донкермана. Його трудова діяльність створювала обмеження щодо пересування позивача, оскільки при заході в порти він не міг відлучитись із судна, так як повинен був заправляти танкер паливом. Про смерть батьків позивач дізнався 01.09.2021, коли він зійшов на берег у м. Петропавловськ-Камчатський, коли він завершив плавання. Вважала, що об`єктивними труднощами для прийняття спадщини є важка праця в морі, відсутність інформації про смерть батьків та наявність карантинних обмежень.

Відповідач та його представники проти задоволення позову заперечили, відповідач надав пояснення про те, що він допомагав хворим батькам, коли мати злягла з інсультом на початку вересня 2020 року. Матір поклали в лікарні у м. Миргород. Брат приїжджав до матері в лікарню, коли її поклали в реанімацію, а 14.09.2020 ОСОБА_1 поїхав на Камчатку, залишивши відповідача з хворими батьками. З братової сім`ї допомагала лише старша дочка ОСОБА_8 , відповідач оформив їй кредитну картку, за рахунок коштів з якої ОСОБА_8 кожного дня готувала їжу для ОСОБА_4 . Мати перебувала в лікарні до 16 жовтня 2020 року, потім перебувала вдома, була лежача, не говорила, на запитання позивача могла кліпати. Відповідач був присутній, коли батько помер вдома. На похоронах, дев`ятинах, сороковинах була дружина і старша дочка позивача. Батьки не спілкувались одночасно з двома синами, тільки порізно, оскільки між сторонами були натягнуті відносини протягом останніх 15-ти років. Після смерті батька та матері відповідач не дзвонив брату, оскільки навіть номеру немає. Про смерть батьків у день похорон дружину позивача повідомляла дружина ОСОБА_2 . Під час сороковин батьків ОСОБА_9 підтвердила в присутності інших родичів, що брат знає про смерть батьків. Відповідач звернувся до нотаріуса у грудні 2020 року, під час подачі заяви говорив нотаріусу, що має брата, а його дружина живе на ОСОБА_10 . Зазначив також, що він не бажав обговорювати спадщину з братом, оскільки той, знаючи про тяжку хворобу батьків, поїхав та залишив відповідача на одинці зі складнощами, пов`язаними з доглядом за батьками.

Адвокат Чубенко Ж.А. зазначала, що позивач плутається у причинах пропуску строку для прийняття спадщини. Крім того, позивач не назвав поважних причин пропуску строку, які б слугували юридичною підставою для поновлення пропущеного строку. Позивач не цікавився, як здоров`я батьків, чи потрібна їм допомога, зважаючи на те, що його кошти дружина отримувала. Він міг подати заяву про прийняття спадщини через дружину чи електронним повідомленням нотаріусу, як це вбачається з практики вищих судів.

Адвокат Павелко Р.С. наголошував, що необізнаність про смерть батьків не є підставою для поновлення строку для позивача, який не цікавився долею хворих батьків. Той факт, що на судні дорогий супутниковий зв`язок, не є причиною, що перешкоджала подзвонити батькам. Верховний Суд зазначає у своїй практиці зробив висновок про те, що необізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця не є поважною причиною для поновлення пропущеного строку для прийняття спадщини.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 надала показання, з яких слідує, що вона є дружиною позивача. Спочатку брати були в нормальних стосунках між собою, однак останні роки не спілкувались. Батьки проживали з сім`єю позивача в с. Софино до 2009, потім позивач з дружиною переїхали в м. Хорол. Коли батьки захворіли, сім`я позивача допомагала батькам і ліками, і щоденною допомогою. Мати мала хороші відносини з обома синами. Коли ОСОБА_11 поїхав у плавання, батько був удома, а мати була в лікарні. Свідок з дочкою продовжили допомагати хворим батькам, готували їжу для них. Спілкування з чоловіком проходило по телефону, з вересня по травень спілкувались раз-два у місяць десь по 5 7 хв. Позивач весь час питав про батьків, про їх стан здоров`я. Коли позивач був удома, надавав кошти на лікування батьків, а коли поїхав, пересилав кошти, свідок купляла щось батькам у магазині. Розповіла, що відповідач хотів віддати батька у інтернат, тоді свідок знайшла доглядальницю для батьків за 15 000 грн, але відповідач не захотів її найняти. Взяти одного з батьків до себе доглядати свідок не могла, оскільки працювала, крім того дитина навчалась на магістратурі. За похорон свідок не платила, оскільки відповідач не хотів брати грошей. Повідомила, що розповіла чоловіку про смерть батьків лише 01.09.2021, коли він зійшов на берег, тому що дуже близько прийняла смерть його батьків, крім того, чоловік повідомляв їй про важку роботу на судні, недосипання, втому. Свідок була шокована та одразу не сказала, а пізніше не повідомила про смерть батьків, бо боялась за стан позивача у закритому середовищі на судні. Коли позивач дзвонив до дружини, вона обманювала, що батьки живі. Дочка інколи спілкувалась з позивачем, свідок домовилась з нею не говорити позивачу про смерть батьків. Родичам на похоронах повідомила, що чоловік знає про смерть батьків, щоб від неї відчепились. Свідок знала, що після смерті батьків залишилось спадкове майно, але була впевнена, що відповідач не вчинить нечесно з братом, вказала, що вона не думала про спадок. Чоловік був засмучений та сердився на дружину через те, що вона не повідомила йому про смерть батьків.

Третя особа у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за відсутності приватного нотаріуса.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що за результатами судового провадження має бути ухвалене рішення, яким вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями Свідоцтвіа про народження серії НОМЕР_1 , Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

Копіями довідок Хорольської міської лікарні від 16.12.2020 та від 16.12.2021 підтверджується той факт, що ОСОБА_4 перебувала на лікуванні в неврологічному відділенні Хорольської районної лікарні з 15.09.2020 по 16.10.2020 у зв`язку з церебральним ателосклерозом, а ОСОБА_3 знаходився на лікуванні в Хорольській міській раді з 12.10.2020 по 26.10.2020 в зв`язку з обширними гнійними некротичними флегмонами правого та лівого передпліччя.

З довідки Відділу ЦНАП Хорольської міської ради від 27.09.2021 слідує, що на момент смерті ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований.

З листа приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Горбаня В.В. від 21.10.2021 вбачається, що ОСОБА_1 пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Також серед копій матеріалів спадкової справи, наданої приватним нотаріусом Горбанем В.В., наявна заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини ОСОБА_4 , Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 та Свідоцтво про одруження серії НОМЕР_5 , Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.12.2020, Інформаційні витяги про реєстрацію права власності, довідки ПАТ КБ «Приватбанк» щодо депозитних рахунків ОСОБА_12 , заява ОСОБА_2 про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме на земельні ділянки площею 4,2256 га та 3,9006 га, а також видані ОСОБА_2 . Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.2021 на вказані земельні ділянки та депозитні рахунки.

З наданих позивачем доказів також вбачається, що до складу спадщини ОСОБА_3 входить транспортний засіб Volkswagen Golf 1.9D, д.н.з. НОМЕР_6 , що доводиться копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

З довідок ТОВ «Морський Стандарт-Бункер» від 31.08.2021 та від 22.10.2021, а також з копій морехідної книжки ОСОБА_1 вбачається, що останній працював на посаді моториста донкермана на нафтоналивному судні з 18.09.2020 по 31.08.2021, райони планвання: Тихий океан, Охотське, Берінгове, Японське море, порт Петропавловськ-Камчатський, порт Находка, Порт Владивосток, м/т Северо-Курильськ, м/т Тиличики, м/т Озерновський.

З належним чином завіреної заяви свідка ОСОБА_5 від 13.12.2021 та додатків до неї слідує, що цей свідок має багаторічний трудовий досвід у сфері морського пароплавства, оскільки працював на суховантажному судні, рефрижераторних суднах в якості третього, другого, старшого помічника капітана та капітана судна. Свідок зазначав, що вихід судна в море без заходу в порт триває не більше 2-х місяців. У разі наявності поважних причин (смерть/хвороба рідних, одруження, народження дітей) керівництво відпускає моряка додому. Під час роботи відсутні обмеження стосовно спілкування з рідними, присутні мобільний, відео та інтернет зв`язок, а також є супутниковий зв`язок.

Свідок ОСОБА_13 у своїх письмових поясненнях суду пояснила, що вона є двоюрідною сестрою померлої ОСОБА_4 , та зазначила, що на поминальному обіді 15.12.2020 (сорок днів після смерті обох батьків) в ході розмови між нею, відповідачем, його дружиною та дружиною позивача, остання на запитання про те, чи знає ОСОБА_1 про смерть батьків відповіла, що «знає, вона повідомляла йому у телефонному режимі, але приїхати на похорон він не зміг, оскільки перебуває далеко». Також свідок зазначала, що останні місяці батьки сторін дуже хворіли, 12.09.2020 у ОСОБА_4 стався третій інсульт і вона злягла у ліжко, до смерті батьків ними повністю опікувався старший син ОСОБА_2 .

Норми права, застосовані судом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У відповідності до положень ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину за законом чи за заповітом, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини до 6 місяців з дня смерті спадкодавця.

Якщо заява про прийняття спадщини спадкоємцем не була подана вчасно, то за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст.1272 ЦК України).

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування", особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку суд досліджує поважність причини пропуску для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов`язані з об`єктивними, не переборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до п. 3.11.6 Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто консулу. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається консулом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до консула.

Мотивована оцінка аргументів сторін.

В ході судового розгляду судом встановлено, що сторони є синами померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , останнім місцем проживання яких було с. Софине Хорольського (нині Лубенського) району Полтавської області.

Після смерті батьків відкрилася спадщина на належне їм майно, зокрема, на майно ОСОБА_4 земельні ділянки площею 4,2256 га та 3,9006 га, а також депозитні кошти на рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк».

Зазначену спадщину після смерті матері прийняв відповідач ОСОБА_2 та отримав Свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно, натомість ОСОБА_1 у визначений законом строк не подав заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Посилаючись на поважність причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, сторона позивача заявляла суду, що позивач взагалі не був обізнаний про смерть як матері, так і батька, оскільки перебував у тривалому плаванні на танкерному судні, та відповідні новини про смерть обох батьків ОСОБА_1 свідомо не повідомила його дружина ОСОБА_9 , в зв`язку з чим позивач об`єктивно не міг знати про необхідність оформлення спадщини, а тому допустив пропуск шестимісячного строку для подання відповідної заяви.

Крім того, другою важливою причиною позивач зазначав відсутність знань в галузі права, що завадило йому здійснити процедуру оформлення спадщини належним чином.

Також, неодноразово сторона позивача заявляла про комплекс причин пропуску строку, а саме, крім вищевказаних, зазначала про тяжкі умови праці на наливному танкері, який здійснював рейс Тихому океані, Охотському, Берінговому та Японському морях, а також про неможливість сходження позивача на берег у портах через протипандемічні заходи у зв`язку з поширенням коронавірусної інфекції.

Разом з тим, аналізуючи доводи позовної заяви, відповіді на відзив, отримані в ході судового розгляду пояснення відповідача, а також показання свідка ОСОБА_9 та інші докази, суд критично сприймає позицію позивача щодо неможливості подання заяви про прийняття спадщини через відсутність у ОСОБА_1 інформації про смерть батьків, з огляду на наступне.

Так, з позовної заяви ОСОБА_1 , поданої 29.10.2021, вбачається, що головними причинами пропуску строку є тривале перебування у плаванні на наливному танкері та неможливість зійти на берег у зв`язку з запровадженими обмежувальними заходами через коронавірусну інфекцію.

01.12.2021 позивач подав відповідь на відзив, в якому вже зазначав про те, що взагалі не зав про смерть батьків до 01.09.2021, оскільки дружина свідомо не повідомляла йому погані новини.

Суду видається нелогічним той факт, що у позовній заяві ОСОБА_1 взагалі не зазначив про те, що він не знав про смерть батьків, оскільки серед вищевказаних причин пропуску строку це є першочергова причина, існування якої нівелює значущість інших обставин неприйняття спадщини, оскільки логічним є той факт, що не має значення обізнаність людини у сфері права та які обмеження щодо пересування має моряк дальнього плавання в період пандемії, якщо позивач навіть необізнаний про факт смерті батьків, спадкоємцем яких він є.

Крім того, показання свідка ОСОБА_9 щодо свідомого приховування перед позивачем факту смерті його батьків суд оцінює критично, оскільки, зазначаючи про мотивацію такого свого рішення, свідок вказувала, що дуже близько прийняла такі страшні новини та вона хвилювалась за стан чоловіка у закритому середовищі, який до того ж повідомляв їй про важку роботу на судні, недосипання, втому, а про спадок вона не думала. Натомість судом встановлено, що позивач має багаторічний досвід плавання у морі, як свідок, так і позивач заперечували наявність у останнього будь-яких психічних розладів, що, з урахуванням важкого стану здоров`я батьків на момент від`їзду ОСОБА_1 , свідчить про те, що новини про смерть батьків не могли шокувати позивача настільки, щоб ОСОБА_9 мала підстави хвилюватись за його життя чи здоров`я. Більше того, позбавлені логіки дії свідка, яка майже рік не повідомляла позивача про смерть батьків, а 01.09.2021, як тільки позивач зійшов на берег, ОСОБА_9 повідомила чоловіку страшні новини, що за логікою свідка, також не було безпечним для позивача, оскільки правильніше було б повідомити про це, коли позивач прибуде додому.

В судовому засіданні встановлено, що перед від`їздом позивача на роботу 12.09.2020 матір ОСОБА_1 пережила третій інсульт та злягла у ліжко, 80-річний батько теж хворів, тому, очевидним є той факт, що позивач повинен був цікавитись у дружини про стан здоров`я батьків, яка протягом майже року розповідала, що вони живі. Крім того, позивач протягом року мав можливість подзвонити батькам, оскільки не заперечував факт наявності на судні постійного супутникового зв`язку, а вартість телефонної розмови, на думку суду, не була настільки високою, щоб позбавити позивача можливості самостійно дізнатись у хворих батьків про стан їх здоров`я та необхідну їм допомогу. Позивач вказував, що він дзвонив тільки дружині, куму та деяким іншим особам, а той факт, що він не дзвонив батькам, підтверджує те, що він достеменно знав про смерть обох батьків.

ОСОБА_9 , яка за її словами свідомо не повідомляла позивача про смерть батьків, повинна була враховувавти й те, що позивач міг виявити бажання напряму зв`язатися з батьками та після безуспішних спроб додзвонитись звернувся б до дружини з запитанням, що з батьками, що мало б спонукати свідка не приховувати такі погані новини.

Також суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_9 щодо незацікавленості у спадку, оскільки як позивач, так і свідок зазначали, що вони мають двох дітей-студентів та працюють, намагаючись забезпечити їх потреби, крім того, свідок підтвердила, що не могла взяти когось із хворих батьків до себе доглядати через брак фінансів, так само сім`я позивача не могла платити 15 000 грн щомісячно на доглядальницю та не несла витрати з організації похорон та поминальних обідів, що в сукупності свідчить про складнощі у фінансовому становищі родини позивача, які, на думку суду, ОСОБА_9 , не могла не враховувати, знаючи про смерть обох батьків та відкриття їх спадщини. Крім того, і позивач, і свідок зазначали про те, що машина Volkswagen Golf 1.9D, д.н.з. НОМЕР_6 , була зареєстрована на ОСОБА_3 , однак фактично була придбана за кошти позивача та належала ОСОБА_1 . Якщо ОСОБА_9 не цікавив спадок батьків позивача, то вона повинна була зважати на необхідність переоформлення автомобіля, належного її чоловіку, що, з огляду на недружні стосунки між братами, було б ускладнено у разі прийняття спадщини лише ОСОБА_2 . Необізнаність свідка щодо процедури оформлення спадщини мало б лише спонукати її поділитись такими новинами з позивачем з метою визначення подальших дій для забезпечення достатку сім`ї шляхом отримання частини спадщини.

Крім того, дії дружини ОСОБА_1 , яка не повідомляла про смерть батьків з мотивів байдужості до спадку, на думку суду, суперечать інтересам родини позивача з огляду на той факт, що позивач поїхав на роботу заробляти гроші для своїх дітей в той час, як його батьки важко хворіли, що свідчить про заінтересованість позивача у матеріальному забезпеченні своєї родини в першу чергу.

Показання свідка та надані позивачем пояснення не є логічними та обгрунтованими, суперечать доводам, первісно заявленим у позові, та, на думку суду, надані подружжям з метою забезпечення суду додаткових підстав для визначення причин пропуску спірного строку поважними та задоволення позову.

Інші доводи сторони позивача щодо поважності пропуску строку для прийняття спадщини заслуговували б на увагу у випадку, якби ОСОБА_1 дійсно не знав про смерть батьків.

Так, на думку суду, поважною причиною пропуску строку позивачем було б наявність складних умов праці, пов`язаних з тривалим плаванням ОСОБА_1 у вказаних ним регіонах, за умови, що позивач не мав би можливості зв`язатись із сім`єю та дізнатись про смерть батьків. Однак у судовому засіданні встановлено, що обмежень у здійсненні дзвінків як дружині, так і батькам позивач не мав.

Практика судів вищих інстанцій також свідчить, що не є підставою для встановлення додаткового строку на прийняття спадщини необізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця. У постановах від 11 листопада 2020 року по справі № 750/262/20, від 13 грудня 2018 року по справі № 459/295/16-ц та від 11 липня 2018 року по справі № 381/4482/16-ц Верховний Суд вказав, що за відсутності у спадкоємця перешкод для подання заяви, якщо він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що до переліку поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини складні умови праці спадкоємців, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними, що також відповідає висновкам Верховного Суду (постанова від 13.03.2020 по справі № 314/2550/17).

Разом з тим, на думку суду, стороною позивача не доведено та не підтверджено належними і допустимими доказами в чому саме полягали тяжкі умови праці позивача, які перешкоджали йому вчиняти дії щодо прийняття спадщини. Зі слів позивача, в нього взагалі не було можливості зійти на берег, оскільки він працював на посаді донкермана, однак суду не надано доказів, які б підтверджували щільний графік роботи ОСОБА_1 , зокрема, належним чином завірені та перекладені контракт, посадову інструкцію, характеристику чи письмові пояснення свідків.

З довідок ТОВ «Морський Стандарт-Бункер» від 31.08.2021 та від 22.10.2021 лише вбачається, що позивач дійсно працював на посаді моториста донкермана на нафтоналивному судні з 18.09.2020 по 31.08.2021 в указаних районах плавання, відомості про умови та характер праці, режим роботи, трудові обов`язки тощо у вказаних документах відсутні.

Суд приймає до уваги письмові показання свідка ОСОБА_5 , який надав суду відомості щодо специфіки роботи на судні, зокрема зазначав, що судно може перебувати в морі без заходу в порт не більше 2-х місяців, а в разі наявності поважних причин, зокрема як смерть близької людини, керівництво відпускає моряка додому. Позивач не заперечував, що за період часу з 20.11.2020 по 20.04.2021 його судно кілька раз заходило в порт, однак, крім власних пояснень, не надав суду доказів, які б засвідчили необхідність його перебування на судні під час зупинки в порту, що зумовлює неможливість позивача зійти на берег для вчинення дій, що свідчать про бажання позивача прийняти спадщину після ОСОБА_4 .

В даній ситуації, суд погоджується з міркуваннями представника відповідача, який зазначав про наявність у законодавстві України механізму подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України, що врегульований Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310 "Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України". За зверненням громадянина України консул (або уповноважений секретар із консульських питань) засвідчує справжність підпису на заяві про прийняття спадщини, проставляє на заяві свій підпис та гербову печатку, після чого спадкоємець повинен направити заяву в Україну засобами міжнародного поштового зв`язку. Таким чином, громадянам України немає необхідності виїжджати з країни свого постійного проживання та повертатися в Україну для прийняття спадщини.

Так, судом встановлено, що консульські установи дійсно знаходились досить далеко від портів, в які заходив наливний танкер «Пріам», однак суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 на судні були створені такі умови праці, які позбавляли його можливості зійти на берег чи повернутись в Україну, такі як обов`язок сплатити неустойку чи штраф в разі дострокового розірвання контракту тощо.

Крім того, позивач не мав перешкод направити поштою в Україну заяву про прийняття спадщини з поштового відділення у портовому місті на територї РФ.

Аналізуючи доводи сторони позивача щодо наявності карантинних обмежень, що перешкоджали сходженню позивача на берег та поданню заяви про прийняття спадщини, суд приймає аргументи сторони відповідача, які вказували, що на підтвердження жорсткості карантинних обмежень суду не надано нормативно-правових актів та інших доказів, які б дали змогу суду оцінити рівень обмежень в районах плавання судна позивача. Натомість в період часу з 16.11.2020 по 16.05.2021 на території України вже не діяли жорсткі карантинні обмеження, оскільки постановою КМУ від 20.05.2020 на території України було запроваджено адаптивний карантин, що також є загальновідомим фактом.

Таким чином, проаналізувавши докази, надані сторонами, суд вважає безпідставною та надуманою вимогу позивача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини з причин незнання про смерть батьків та юридичної необізнаності позивача, а поважність інших причин, зокрема, важка праця в морі та наявність карантинних обмежень, не обгрунтована належними та допустимими доказами.

Зважаючи на відсутність у позивача поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача залишені без задоволення, суд приходить до висновку про покладення слаченого судового збору та витрат на правничу допомогу на позивача.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1

( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ),

представник позивача адвокат Винниченко Лариса Павлівна

(адреса: м. Хорол, вул. Незалежності, буд. 41, Лубенського району Полтавської області),

до ОСОБА_2

( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 ),

представник відповідача адвокат Павелко Руслан Сергійович

(адреса: м. Хорол, вул. 1 Травня, буд. 8Б, оф. 1, Лубенського району Полтавської області),

представник відповідача адвокат Чубенко Жанна Анатоліївна

(адреса: АДРЕСА_4 ),

третя особа: приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Горбань Владислав Володимирович

(адреса: м. Хорол, вул. Небесної Сотні, буд. 42, Лубенського району Полтавської області),

про визначення додаткового строку для прийняття спадщини залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення шляхом подачі відповідної заяви до Полтавського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складання повного тексту рішення суду: 24.06.2022

Головуючий