Справа № 161/6078/21 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/55/22 Категорія: 84 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Данилюк В. А., Матвійчук Л. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника боржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на постанову головного державного виконавця Млинівського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області Чугаєвської Інни Петрівни від 18 вересня 2017 року про арешт майна боржника, за апеляційною скаргою Млинівського відділу державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2021 року

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеною скаргою.

Покликався на те, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2014 року та додатковим рішенням цього ж суду від 20 травня 2014 року у справі за позовом ПАТ КБ «Надра» про стягнення заборгованості за кредитним договором було стягнуто з нього як поручителя та позичальника ОСОБА_3 , у солідарному порядку на користь банку заборгованість на загальну суму 68029 грн 29 коп. та по 298 грн 97 коп. понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору з кожного.

12 серпня 2014 року на виконання вказаних рішень суду були видані виконавчі листи, на підставі яких у Млинівському РВ ДВС ГУТУЮ у Рівненській області були відкриті та перебували на виконанні виконавчі провадження №48564592 та №49231272 про примусове стягнення з нього як боржника на користь ПАТ КБ «Надра» грошових коштів в розмірі (59 793,20 + 8 236,09) 68029 грн 29 коп. та 298 грн 29 коп. судового збору.

Крім того ОСОБА_2 вказував, що постановою головного державного виконавця Млинівського РВ ДВС ГУТУЮ у Рівненській області Чугаєвською І.П. від 18 вересня 2017 року було накладено арешт на все його майно у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 75 461 грн 07 коп.

Також боржник ОСОБА_2 зазначав, що постановою головного державного виконавця Млинівського РВ ДВС ГУТУЮ у Рівненській області Чугаєвської І.П. від 09 грудня 2019 року виконавчі документи було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з відсутністю у нього майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Однак арешт на його майно, який був накладений постановою суб`єкта оскарження - державним виконавцем від 18 вересня 2017 року, скасовано не було.

Враховуючи викладене та вважаючи свої майнові права порушеними, боржник ОСОБА_2 просив суд подану ним скаргу задовольнити та скасувати арешт накладений головним державним виконавцем Млинівського РВ ДВС ГУТУЮ у Рівненській області Чугаєвською І.П. постановою від 18 вересня 2017 року у ВП №49231272 на все його майно.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2021 року скаргу задоволено. Постановлено скасувати арешт майна боржника ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 75461 грн 07 коп., накладений постановою головного державного виконавця Млинівського районного ВДВС ГТУЮ у Рівненській області Чугаєвської І.П. в межах виконавчого провадження №49231272.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції такою, що прийнята судом з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, суб`єкт оскарження Млинівський відділ державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області оскаржив її в апеляційному порядку та просив цю ухвалу скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги боржника ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, та такою, що постановлена без дослідження всіх обставин справи та їх належної правової оцінки. Зокрема, на думку суб`єкта оскарження, поза увагою суду залишились ті обставини, що повернення виконавчого листа стягувачу із-за відсутності у боржника майна та коштів, на які може бути звернуто стягнення, у випадку існування непогашеної заборгованості згідно вимог цього виконавчого документу, та наявності несплати інших обов`язкових платежів у виконавчому провадженні: виконавчого збору, витрат виконавчого провадження не є підставою для закриття виконавчого провадження, в тому числі і скасування самого арешту на арештоване майно, адже виконавчий лист може бути повторно поданий стягувачем до виконання.

У відзиві на апеляційну скаргу боржник ОСОБА_2 , вважаючи оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою, просив апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника боржника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з таких підстав.

Задовольняючи скаргу боржника ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки виконавчий лист повернутий стягувачу, що свідчить про закінчення виконавчого провадження, то відсутні правові підстави для залишення арешту майна боржника ОСОБА_2 як засобу забезпечення реального виконання рішення суду.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна.

Встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2014 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, постановлено стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 59793 грн 20 коп., та по 298 грн 97 коп. понесених банком судових витрат з кожного.

Додатковим рішенням цього ж суду від 20 травня 2014 року у цій же справі стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитом у розмірі 8236 грн 09 коп.

Крім того, встановлено, що за виконавчими листами, виданими Луцьким міськрайонним судом Волинської області 12 серпня 2014 року на виконання зазначених вище рішення і додаткового рішення суду, постановами: начальника відділу державної виконавчої служби Млинівського РУЮ Данилишина В.О. від 28 серпня 2015 року; головного державного виконавця Млинівського районного ВДВС ГУТУЮ у Рівненській області Чугаєвської І.П. від 06 листопада 2015 року були відкриті виконавчі провадження № 48564592, №49231272.

18 вересня 2017 року постановою головного державного виконавця Млинівського районного ВДВС ГТУЮ у Рівненській області Чугаєвської І.П. в межах виконавчого провадження №49231272 було накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору (основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів) у розмірі 75461 грн 07 коп.

Постановами державного виконавця Чугаєвської І.П. від 09 грудня 2019 року, винесеними у виконавчих провадженнях №48564592 та №49231272 виконавчі листи повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

З відповіді начальника Млинівського районного ВДВС західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 16 березня 2021 року № 176 на запит представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 , наявної в матеріалах справи, вбачається, що у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_2 і станом на 15 березня 2021 року у відділі немає даних про виконання зобов`язань боржником за виконавчими листами, виконавчий збір та витрати провадження за виконавчі провадження не стягнуто.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Частиною першою статті 18 цього Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог частини першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави повернення виконавчого документу стягувачу. Зокрема, пунктом другим частини першої статті 37 вказаного Закону визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно із частиною третьою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина четверта, п`ята статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Разом із тим, правові підстави закінчення виконавчого провадження визначаються статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом п`ятої частини першої якої встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 39 вказаного Закону виключає можливість розпочати його знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу - це складові завершення виконавчого провадження, проте вони мають різну правову підставу і відповідно різні правові наслідки.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (частина друга зазначеної статті).

Разом із тим, завершення виконавчого провадження з цих підстав не позбавляло стягувача його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків встановлених цим Законом України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи вбачається, що виконавчі провадження №48564592 та №49231272 були завершені 09 грудня 2019 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом повернення виконавчого документа стягувачу через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними і за наявності нестягнутого виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

При цьому, стягувач має право у визначені законодавством строки до 08 грудня 2022 року повторно пред`явити виконавчий лист до виконання, про що було зазначено у постанові державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 09 грудня 2019 року.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що державний виконавець не мав повноважень щодо зняття арешту з майна боржника при прийнятті постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки вказаний механізм стосується лише тих випадків, коли відбувається повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, як це зазначено у частині першій статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» і при відсутності нестягнутого виконавчого збору або витрат виконавчого провадження.

Зважаючи на викладене, надаючи оцінку обставинам, на які посилався боржник ОСОБА_2 як на підставу вимог своєї скарги, колегія суддів вважає, що зняття арешту з майна боржника пов`язується саме із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу, а тому при прийнятті оскаржуваної постанови державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», вказаними дійми та рішенням не порушено прав і свобод заявника.

Таким чином, при розгляді даної справи, судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано зроблено висновок про наявність в оскаржуваних діях та рішеннях державного виконавця Млинівського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області Чугаєвської І.П. порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Частинами третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин оскаржувана ухвала суду першої інстанції про задоволення скарги заявника та скасування арешту накладеного державним виконавцем на його майно постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги.

Оскільки постановлено судове рішення про відмову у задоволенні скарги, то документально підтвердженні судові витрати, пов`язані з її розглядом, відповідно до положень статей 141 ЦПК України, покладаються колегією суддів на боржника ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Млинівського відділу державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2021 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову головного державного виконавця Млинівського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області Чугаєвської Інни Петрівни про арешт майна боржника відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Млинівського відділу державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області 2270 (дві тисячі сімдесят) грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді