КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року м. Київ

Справа №754/3949/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3084/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Скрипки О.І. 13 липня 2021 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації),

В С Т А Н О В И В

У березні 2021 року Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПАТ «СК «ПЗУ Україна») звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на власну користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 47803,6 грн та судові витрати 2270 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30 липня 2018 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «RENAULT» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки «MERSEDES» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував відповідач ОСОБА_1 .

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 28 серпня 2018 року в справі № 758/10827/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Автомобіль «RENAULT» д.н.з. НОМЕР_1 було застраховано ТОВ «Шиндлер» у ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу АМ № 123524 від 17 листопада 2017 року.

ПАТ «СК «ПЗУ Україна» визнало страховим випадком та прийняло рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 47803,6 грн та здійснило таку виплату потерпілій особі. Тому до неї перейшло право вимоги до винної у заподіянні шкоди особи.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року задоволені позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування в розмірі 47813 (сорок сім тисяч вісімсот тринадцять) гривень 60 копійок та судові витрати в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Рішення суду мотивовано тим, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 в перегляді даного заочного рішення суду.

Не погодився з вказаним судовим рішенням відповідач, ним подана апеляційна скарга, в якій він посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вказує на незаконність і необґрунтованість рішення. Зокрема, відповідач вказує, що судом не було перевірено обставин: щодо його повідомлення про здійснення огляду транспортного засобу і він не погоджується з визначеним обсягом ремонтних робіт і розміром визначеного матеріального збитку. Також вказує на те, що власником автомобіля, яким він керував є ОСОБА_3 , а тому вважає себе неналежним відповідачем у справі.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанцій, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30 липня 2018 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «RENAULT» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки «MERSEDES» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував відповідач ОСОБА_1 що підтверджується довідкою Патрульної поліції у м. Києві від 30 серпня 2018 року /а.с.63-64/. Ці обставини також встановлені судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення № 758/10827/18.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 28 серпня 2018 року в справі № 758/10827/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП /а.с.65-66/.

Автомобіль «RENAULT» д.н.з. НОМЕР_1 було застраховано його власником ТОВ «Шиндлер» у ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу АМ № 123524 від 17 листопада 2017 року /а.с.44-55/.

На підставі цього договору ТОВ «Шиндлер» 30 липня 2018 року звернулось до ПАТ «СК «ПЗУ Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування /а.с.58-60/.

Згідно з розрахунком №VSK0072239 від 15 липня 2019 року, складеним ТОВ «Арма Моторос», вартість наданих ТОВ «Шиндлер» послуг по ремонту автомобіля «RENAULT» д.н.з. НОМЕР_1 становила - 47803,60 грн в тому числі ПДВ 7967,60 грн /а.с.69-71/.

Відповідно до страхового акту № UA028/L01/03 від 02 серпня 2019 року та розрахунків страхового відшкодування від 02 серпня 2019 року сума страхового відшкодування, заподіяного власнику автомобіля RENAULT» д.н.з. НОМЕР_1 , становить 47803,60 грн /а.с.72,73/.

ПАТ «СК «ПЗУ Україна», виконуючи свої договірні зобов`язання 05 серпня 2019 року виплатила страхове відшкодування в розмірі 47803,60 грн, перерахувавши вказану суму на рахунок станції технічного обслуговування, де ремонтувався автомобіль ТОВ «Шиндлер» /а.с.74/.

Листом від 12 вересня 2019 року позивач висунув відповідачу вимог про сплату відповідачем цієї шкоди. Цей лист не був одержаний відповідачем, був повернутий поштовим відділенням /а.с.75,76/.

За відкритими даними з єдиної централізованої бази даних МТСБУ на дату 30 липня 2018 року поліс на транспортний засіб з державним номерним знаком НОМЕР_2 не знайдено.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст.1166 ЦК України).

В порядку ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ст.1194 ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 цього Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

В порядку ст.11 цього Закону страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до ст. 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 22.1 ст. 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Положеннями п. а) ч.41.1. ст. 41 цього Закону визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

В п.1.7 ст. 1 надано визначення поняття «забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована».

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц роз`яснено, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом і в Постановах від 30 січня 2019 року у справі № 755/9320/15-ц, від 24 лютого 2020 року у справі № 707/2727/18 та інших, що свідчить про усталену судову практику у таких правовідносинах.

З наведених обставин справи вибачається, що знайшли своє підтвердження обставини дорожньо-транспортної пригоди 30 липня 2018 року, за участю автомобіля марки «RENAULT» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки «MERSEDES» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував відповідач ОСОБА_1 що підтверджується довідкою Патрульної поліції у м. Києві від 30 серпня 2018 року. Вина у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди визнана за відповідачем. Ці обставини встановлені судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача, тому доведенню в рамках розгляду даної справи не підлягають. Вони не заперечуються і відповідачем в доводах апеляційної скарги.

Також встановлено, що транспортний засіб RENAULT» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Шиндлер», зазнав механічних пошкоджень, вказане не заперечується сторонами у справі.

Позивач на підставі правовідносин за договором добровільного страхування здійснив ТОВ «Шиндлер» виплату страхового відшкодування у розмірі 47803,60 грн, перерахувавши вказану суму на рахунок станції технічного обслуговування.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв'язку із завданням шкоди ТОВ «Шиндлер», в порядку суброгації.

Відповідач як особа винна у вчиненні ДТП в силу вимог ст. 1194 ЦК України зобов'язаний відшкодувати різницю між завданою шкодою та шкодою, яка мала бути відшкодована страховою компанією в порядку Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Однак, транспортний засіб, яким керував відповідач, за відкритою інформацією централізованої бази даних МТСБУ, не був застрахований в порядку визначеному вказаним Законом. Відповідач також не посилається і не надає доказів вчинення дій щодо обов`язкової цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що його не було повідомлено про проведений огляд не приймаються до уваги суду, так як підставою для визначення матеріального збитку і страхового відшкодування стала вартість відновлювальних робіт, на що огляд транспортного засобу не впливав. Відповідач заперечуючи проти визначеного судом розміру не надав жодного доказу на його спростування, а долучені до апеляційної скарги фотознімки пошкоджень обох автомобілів не дають підстав для сумніві у правильності визначених сум.

Посилання відповідача на те, що він не є власником автомобіля, а тому є неналежним відповідачем, відхиляються апеляційним судом з огляду на те, що на момент ДТП він був особою, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом.

Інших доводів апеляційна скарга не містить, а в силу положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанцій правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема, змагальності і диспозитивності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність заявлених позовних вимог. Оскаржуване судове рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Таким чином, посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені обставини справи, що призвело до прийняття необґрунтованих висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду, не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З огляду на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з положень ст.141 ЦПК України, відсутні підстави і для здійснення відповідачеві понесених витрат при звернені до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук