Справа № 2/593/44/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2022 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Крамаря В. М.

при секретарях судового засідання Осадці М.Ю., Гетьмані А.П., Макійчук Г.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бережанах цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року позивачка ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася в суд з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» про стягнення страхового відшкодування.

В позовній заяві позивачка вказує, що 07.10.2018 року в м. Івано-Франківськ внаслідок наїзду транспортного засобу на пішохода загинув її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_3 утримував її і його матеріальна допомога була для неї постійним і основним джерелом доходу, просить встановити факт перебування її ОСОБА_1 на утриманні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу, який наїхав на пішохода її сина ОСОБА_3 , була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна»», просить стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» на її користь страхове відшкодування у розмірі 134028,00 грн., у зв`язку з втратою годувальника.

Посилаючись на вказане, позивачка просить: встановити факт перебування її ОСОБА_1 на утриманні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» на її користь страхове відшкодування у розмірі 134028,00 грн.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав з підстав і мотивів, наведених у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що її син ОСОБА_3 надавав їй постійну допомогу, яка була для неї основним і постійним джерелом доходу, а тому вона перебувала на утриманні в сина, у зв`язку з чим на її користь підлягають стягнення 134028,00 грн. страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника. Надання сином допомоги полягало в тому, що він щотижня приїжджав і надавав гроші, сплачував житлово-комунальні послуги, надавав утримання їй та дочці, щотижня син давав приблизно 4 тис. грн., а у вересні 2018 року син дав їй 15000 грн. на операцію. Скільки конкретно грошей і коли давав син сказати не може.

Представниця відповідача проти позову заперечила, посилаючись на те, що факт перебування позивачки на утриманні у сина ОСОБА_3 не підтверджено, оскільки не доведено, що допомога, яку надавав ОСОБА_3 була для позивачки основним та постійним джерелом доходу, а тому просила в задоволенні позову відмовити.

Судом було здійснено наступні процесуальні дії:

Ухвалою від 13 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»» про стягнення страхового відшкодування залишено без руху , надано позивачці строк для оформлення позовної заяви відповідно до вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України десять днів з дня вручення ухвали.

Ухвалою від 31 серпня 2021 року судом відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» про стягнення страхового відшкодування. Підготовче засідання призначено на 15 год. 30 хв. 28 вересня 2021 року в залі Бережанського районного суду з повідомленням (викликом) сторін. В ухвалі відповідачу роз`яснено право в п`ятнадцятиденний строк з моменту вручення копії ухвали про відкриття провадження і позовної заяви подати суду відзив на позовну заяву, в якому викласти заперечення проти позову.

17 вересня 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву за вих № 1210/13 від 14.09.2021 року.

28 вересня 2021 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню.

18 жовтня 2021 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню.

16 листопада 2021 року судом закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду на 10 год. 00 хв. 07 грудня 2021 року.

07 грудня 2021 року судове засідання по справі було відкладено на 10 год. 00 хв. 23 грудня 2021 року у зв`язку з неявкою сторони позивачки.

23 грудня 2021 року в судовому засіданні суд вислухав вступне слово представників сторін, допитав свідків заявлених стороною позивачки та дослідив письмові докази, після чого по справі було оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 18 січня 2022 року. Після судового засідання 23 грудня 2021 року представник позивачки ознайомився з матеріалами справи.

04 січня 2022 року до суду від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивачки просить поновити строк подання відповіді на відзив. Обґрунтовуючи необхідність поновлення строку подання відповіді на відзив посилається на те, що позивачкою не було отримано відзив і відсутні належні підтвердження надіслання відзиву позивачці.

17 січня 2022 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, де відповідач вказує на те, що відповідь на відзив подана позивачем із порушенням строків, встановлених ч.4 ст. 179 ЦПК України (уже після початку розгляду справи по суті), тому вважає, що відповідно до ч.2 ст. 126 ЦПК України вказана відповідь має бути залишена без розгляду. До вказаного заперечення на відповідь на відзив відповідачем додано докази того, що позивачка відзив на позовну заяву отримала 17.09.2021 року.

Ухвалою від 18 січня 2022 року розгляд справи відкладено на 14 год. 30 хв. 02 лютого 2022 року, у зв`язку з неявкою сторін.

Ухвалою від 02 лютого 2022 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання відповіді на відзив відмовлено, відповідь на відзив ОСОБА_1 по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» про стягнення страхового відшкодування залишено без розгляду, приєднано відповідь на відзив як пояснення позивачки. Ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, по справі оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 03 березня 2022 року.

03 березня 2022 року судове засідання по справі не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті по справі про адміністративне правопорушення.

30 березня 2022 року розгляд справи відкладено на 16 год. 30 хв. 20 квітня 2022 року, у зв`язку з неявкою сторони відповідача відомості про належне повідомлення якої про день, час та місце розгляду справи відсутні.

20 квітня 2022 року по справі було оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 04 травня 2022 року.

04 травня 2022 року розгляд справи відкладено на 14 год. 30 хв. 25 травня 2022 року у зв`язку з неявкою в судове засідання в режимі відео конференції представниці відповідача, яка може бути пов`язана із введенням воєнного стану.

25 травня 2022 року судове засідання по справі не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті по кримінальній справі.

Вислухавши вступне слово позивачки та її представника, представниці відповідача, допитавши свідків, заявлених стороною позивачки, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено такі фактичні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Івано-Франківськ помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 15). На момент смерті ОСОБА_3 померли: дружина останнього - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про шлюб ОСОБА_3 (а.с. 13 зворот) та про смерть ОСОБА_4 (а.с. 14), а також батько ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження ОСОБА_3 (а.с. 11 зворот) та про смерть ОСОБА_5 (а.с. 12 зворот). На момент смерті ОСОБА_3 в нього були такі родичі першого ступеня споріднення: дочка ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8 зворот) а також матір ОСОБА_1 позивачка, що підтверджується свідоцтвами про народження ОСОБА_3 (а.с. 11 зворот) про укладення шлюбу ОСОБА_7 з ОСОБА_8 внаслідок чого ОСОБА_9 присвоєно прізвище ОСОБА_10 (а.с. 13). На час смерті ОСОБА_3 останній проживав по АДРЕСА_1 разом з дочкою ОСОБА_6 , яка досягла повноліття, матір`ю позивачкою по справі, яка відповідно до пенсійного посвідчення (а.с. 11) є пенсіонеркою по віку, а також вітчимом ОСОБА_8 , - вказане підтверджується довідкою Лапшинської сільської ради № 822 від 24.10.2018 року (а. с. 14 зворот).

Смерть ОСОБА_3 настала внаслідок наїзду 07.10.2018 року близько 01 год. 30 хв. в м. Івано-Франківську, по вул. Галицькій транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», р.н. НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 18).

Транспортний засіб «Mitsubishi Outlander», державний номер НОМЕР_1 , станом на 07.10.2018 року був забезпеченим транспортним засобом (застрахованим) відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» згідно поліса № АК9835780 (а.с. 18 зворот).

Наведені вище факти сторонами по справі не оспорюються.

15 листопада 2018 року директор товариства з обмеженою відповідальністю «Центр автовиплат поліс» Колішенко Л.С., діючи як представниця позивачки ОСОБА_1 , звернулася до відповідача із заявою про здійснення позивачці відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою внаслідок смерті ОСОБА_3 : моральної шкоди 22338,00 грн. та відшкодування на утримання 134028,00 грн. (а.с. 6).

12 травня 2021 року директор товариства з обмеженою відповідальністю «Центр автовиплат поліс» Шелепінський О.М. діючи, як представник позивачки ОСОБА_1 , надіслав відповідачу додаткові документи (а.с. 21).

Листом від 28 травня 2021 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»», посилаючись на відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування, відмовило позивачці у виплаті 134028,00 грн. відшкодування на утримання (а.с. 29).

У 2018 році позивачка отримала 16910,00 грн. пенсії за віком, зокрема з січня 2018 року по червень 2018 року отримувала по 1373,00 грн. щомісяця, з липня 2018 року по листопада 20118 року отримувала по 1435,00 грн. щомісяця, в грудні 2018 року отримала 1497,00 грн. пенсії (а. с. 28)

Допитаний судом як свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він є чоловіком позивачки, а померлий ОСОБА_3 це його пасинок. ОСОБА_3 допомагав матері і по господарству, і гроші давав, скільки грошей ОСОБА_3 давав позивачці, він не знає, оскільки цим не інтересувався, але він постійно (щомісяця) давав гроші. ОСОБА_3 також давав гроші на оплату комунальних послуг, на купівлю дров.

Допитаний судом як свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він є троюрідним братом позивачки, він проживає по сусідству з ОСОБА_1 . ОСОБА_3 це син позивачки. ОСОБА_3 , коли приїжджав додому, допомагав ОСОБА_1 по господарству. Також, зі слів позивачки, йому відомо, що ОСОБА_3 привозив продукти, давав гроші, які вона використовувала на утримання ОСОБА_6 та на свої потреби. Таку допомогу ОСОБА_3 надавав приблизно один раз в місяць. Скільки давав грошей ОСОБА_3 матері, він не знає.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» у 2018 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність було встановлено з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень, виходячи з вказаного, позивачка отримувала пенсію у 2018 році в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

З 13 березня 2018 року по 31 травня 2018 року ОСОБА_3 працював у ФОП ОСОБА_12 охоронцем, що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 25 зворот) і за вказаний період ОСОБА_3 нараховано 9928,00 грн. заробітної плати, з якої утримано 1935,97 грн., виплачено 7992,03 грн., що підтверджується довідкою виданою 14.11.2018 (а.с. 26), зокрема, в квітні, травні 2018 року ОСОБА_3 нараховувалась заробітна плата в розмірі 3723,00 грн. щомісяця, з якої утримувалось 725,99 грн. виплачувалось 2997,01 грн. Перед цим ОСОБА_3 працював в ТзДВ «Івано-Франківський міськмолокозавод» з 24.11.2016 року по 14.09.2017 року (а.с. 25 зворот).

На момент смерті ОСОБА_3 працював СПД ФО ОСОБА_13 адміністратором і з часу прийняття на роботу (14.06.2018 року) по жовтень 2018 року йому була нарахована заробітна плата в розмірі 15153,78 грн., що підтверджується трудовим договором між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 14 червня 2018 р. (а.с.26 зворот 27) та довідкою про доходи (а.с. 27 зворот), зокрема за липень вересень 2018 року ОСОБА_3 нараховувалась заробітна плата в розмірі 3750,00 грн. щомісяця.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» у 2018 році мінімальна заробітна плата була встановлена у розмірі 3723,00 грн. на місяць, таким чином ОСОБА_3 нараховувалась заробітна плата, яка на 27,00 грн. перевищувала розмір мінімальної заробітної плати у 2018 році.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб було встановлено: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня.

Згідно з п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Ст. 1200 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Батькам, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, шкода відшкодовується довічно. Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Згідно з ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи.

Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ч.4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновку Верховного Суду висловленого у Постанові 13.01.2022 року по справі № 592/17552/18 (№ 61-8512св20), повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Виходячи з показань, свідків суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 надавав гроші, але не виключно на утримання позивачки, а на потреби сім`ї до складу якої входила і його дочка ОСОБА_6 .

Зважаючи на те, що суду не надано доказів того, що ОСОБА_3 отримував будь-які інші доходи окрім заробітної плати, а з трудової книжки останнього вбачається, що ОСОБА_3 з 14.09.2017 року по 13.03.2018 року не працював, суд приходить до висновку, що утримання яке надавав ОСОБА_3 позивачці не носило постійного характеру.

Оцінюючи те, чи утримання яке надавав ОСОБА_3 позивачці, було для неї основним джерелом засобів для існування, суд виходить з того, що суду не надано доказів того, що ОСОБА_3 отримував будь-які інші доходи окрім заробітної плати.

Відповідно до пп. 164.2.1. п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку податком на доходи фізичних осіб.

П. 164.6 ст. 164 ПК України встановлено, що під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Згідно з пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 ПК України з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Ст. 167 ПК України встановлено, що ставка податку на доходи фізичних осіб становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Виходячи з того, що прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01 січня 2018 року становив 1762,00 гривні, із нарахованої заробітної плати ОСОБА_3 у липні-вересні 2018 року щомісяця сплачувався податок на доходи фізичних осіб у розмірі 516,42 грн. (3750,00 - 1762,00 х 50%=2869,00; 2869,00 х 18% = 516,42).

Відповідно до п. 161 Підрозділу 10. Інші перехідні положення розділу ХХ Перехідні положення ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Ставка збору становить 1,5 відсотка від доходів, визначених статтею 163 цього Кодексу за винятком доходів, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб.

Виходячи з того, що заробітна плата ОСОБА_3 , яка підлягала оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, становила у липні-вересні 2018 року 2869,00 грн. із його нарахованої заробітної плати щомісячно сплачувалось 43,04 грн. військового збору (2869,00 х 1,5% = 43,04).

Таким чином реально отримувана заробітна плата ОСОБА_3 в липні вересні 2018 року становила 3190,54 грн. (3750,00 516,42 43,04 = 3190,54).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Виходячи з вказаного, ОСОБА_3 витрачав на своє утримання не менше прожиткового мінімуму доходів для працездатних осіб, а тому міг надавати допомогу позивачці не більшу за 1428,54 грн. (3190,54 1762,00 = 1428,54).

Як вбачається з довідки про доходи позивачки, в липні вересні 2018 року ОСОБА_1 отримувала пенсію в розмірі 1435,00 грн., що більше ніж 1428,54 грн., які міг надавати на утримання позивачки ОСОБА_3 у липні - вересні 2018 року зі своїх доходів. Враховуючи, що в інші місяці доходи ОСОБА_3 були меншими, розмір утримання, яке міг надавати останній на утримання позивачки, був ще меншим. Таким чином, позивачкою не доведено, що утримання, яке їй надавав ОСОБА_3 , було для неї основним джерелом засобів до існування.

Підсумовуючи наведене, стороною позивачки не доведено, що допомога, яку надавав їй ОСОБА_3 , була для неї постійним та основним джерелом засобів до існування, оскільки її розмір доходів більший за допомогу, яку міг надавати їй ОСОБА_3 і ОСОБА_3 не міг надавати таку допомогу постійно. Виходячи з наведеного, у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід відмовити.

Зважаючи на те, що позовна вимога про стягнення з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 134028,00 грн. може бути задоволена лише у разі встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ця позовна вимога також не може бути задоволена.

Виходячи з наведеного, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 202 СК України, ст. 1200 ЦК України, ст. ст. 164, 167, 169, п. 161 Підрозділу 10. Інші перехідні положення розділу ХХ Перехідні положення ПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 7, 8 ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст. ст. 4, 12, 13, 76, 80-82, 206, 263, 265, 354, 355, п.15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» про стягнення страхового відшкодування, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків на його апеляційне оскарження.

Відомості про позивачку: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , серія та номер паспорта НОМЕР_3 .

Відомості про відповідача: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»», місцезнаходження: вул. Дегтярівська, 62, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 20782312.

Дата складення повного судового рішення 24 червня 2022 року.

СУДДЯ: