КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3911/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Київ

Справа №369/3111/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Ковальчук Л.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Оболонський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зарахування сум в рахунок сплати аліментів та встановлення відсутності заборгованості зі сплати аліментів,

встановив:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Оболонський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зарахування сум в рахунок сплати аліментів та встановлення відсутності заборгованості зі сплати аліментів.

В обґрунтування позову посилався на те, що позивач в серпні 2019 року отримав від Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві дві постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення аліментів, а саме отримано за підписом старшого державного виконавця Браташова А.В. постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2019 року ВП № 59706205 - виконавчий лист № 2/756/4525/14 від 02.08.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Розмір аліментів встановлений відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року (справа № 756/1368/14-ц). Відповідно до отриманого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04.10.2019 року, сума заборгованості з 18.08.2014 року по 28.11.2016 року становить 39 460,20 грн.

Також отримано за підписом головного державного виконавця Ярмоленко К.Ю. постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2019 року ВП № 59706268 - виконавчий лист № 2/756/4525/14 від 02.08.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1500 грн., починаючи 18.08.2014 року і до досягнення ним повноліття. Розмір аліментів встановлений відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року (справа № 756/1368/14-ц).

Відповідно до отриманого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20.09.2019 року, сума заборгованості з серпня 2014 року по серпень 2019 року становить 91 250 грн. Загальна сума заборгованості по двом виконавчим провадженням становить 130 710, 20 гривень.

Позивач звернувся до старшого державного виконавця Браташова А.В. та до головного державного виконавця Ярмоленко К.Ю. з приводу невідповідності розміру заборгованості та на підтвердження своїх слів надав копії квитанції про оплату вказаних аліментів, починаючи з листопада 2014 року та просив врахувати суми оплат, які зазначені в квитанціях.

Незважаючи на зазначене вище, старший державний виконавець Браташов А.В. та головний державний виконавець Ярмоленко К.О. не врахували вказані квитанції як сплату аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам від 04.10.2019 року та від 20.09.2019 року, посилаючись на те, що стягувач ОСОБА_2 категорично не визнає отримані платежі як сплату аліментів, які позивач сплачував весь цей час добровільно відповідно до рішення суду.

Позивач зазначає, що весь час він в добровільному порядку за домовленістю із відповідачем, починаючи з 2014 року та по 28.11.2016 року на користь відповідача - ОСОБА_2 сплачував аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років, та починаючи з 2014 року на користь відповідача - ОСОБА_2 сплачував аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн., починаючи з 18.08.2014 року і сплачує відповідно до рішення суду - до досягнення ним повноліття. Сплата аліментів здійснювалась шляхом поповнення особистого карткового рахунку відповідача відповідними сумами кожного місяця. При цьому зауважень та претензій щодо оплати аліментів від відповідача упродовж п`яти років не надходило, що також підтверджується тим, що відповідачем упродовж п`яти років не подавалось виконавчих листів на примусове виконання.

Вказує, що між ним та відповідачем немає жодних стосунків, спілкування відбувається дуже рідко та інших домовленостей, крім тих, що він за рішенням суду виплачує аліменти, між сторонами немає, а тому твердження відповідача про те, що вказані суми від позивача, які він сплачував кожного місяця «є просто інша допомога», не відповідає дійсності.

У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду, оскільки, вважає, що його права порушені, а тому просить суд визнати здійснені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 платежі на загальні суми 39 460,20 грн. та 91 250 грн. сплатою аліментів на користь відповідача на її утримання та на утримання дитини відповідно, та визнати, що позивач не має заборгованості з їх сплати.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд не дослідив належним чином матеріали справи, які свідчать, що відповідач отримувала кошти, як аліменти і на останніх квитанціях, коли стало технічно можливо, зазначено призначення платежу «сплата аліментів». Зазначає, що відповідач не надіслала жодного заперечення щодо вказаного позову, що свідчить про те, що в її діях є зловживання своїми правами. Враховуючи те, що між сторонами виконавчого провадження виник спір щодо розміру заборгованості за аліментами, то такий спір відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за її відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вважав встановленим, що в Оболонському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебувають два виконавчих провадження:

- № 59706205 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/756/4525/14, виданого Оболонським районним судом м. Києва щодо виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років;

- № НОМЕР_1 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/756/4525/14, виданого Оболонським районним судом м. Києва щодо виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 18.08.2014 і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 04.10.2019 в межах виконавчого провадження № 59706205, станом на 30.09.2019 року заборгованість ОСОБА_1 становить 39 460,20 грн.

Із розрахунку заборгованості по аліментам від 20.09.2019 вбачається, що в межах виконавчого провадження № 59706268, станом на 20.09.2019 року заборгованість ОСОБА_1 становить 91 250 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали виконавчого провадження ні позивач, ні відповідач та третя особа до суду не надали. Позивач не звертався до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів судом. Зважаючи на доводи позивача і надані ним до суду розрахунки заборгованості по сплаті аліментів, суду неможливо дійти висновку, з чого виходили державні виконавці, нараховуючи вказану вище заборгованість у даних розрахунках заборгованості зі сплати аліментів. Без дослідження матеріалів виконавчого провадження суд позбавлений дійти висновку про наявність чи відсутність заборгованості позивача по сплаті аліментів.

Суд першої інстанції встановив, що з доданих позивачем до позовної заяви дублікатів чеків вбачається, що цільове призначення платежів було різним, як сплата аліментів, так і поповнення карти/рахунку. В матеріалах справи також наявні дублікати чеків, текст яких є нерозбірливим. З урахуванням того, що позивачем не було надано належних, достатніх і допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені судом за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст. 265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, процесуальним обов`язком суду є дослідження поданих сторонами доказів (зокрема й розрахунку заборгованості), перевірка їх, оцінка в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами (квитанціями тощо), а у випадку незгоди з ними повністю чи частково - зазначення правових аргументів на їх спростування чи прийняття і наведення у рішенні свого розрахунку.

Маючи передбачений законом обов`язок на перевірку доказів, з`ясування фактичних обставин справи та встановлення правовідносин, що виникли між сторонами, суд першої інстанції ухилився від перевірки розрахунків заборгованості, виконаних державними виконавцями, дослідження і їх оцінки у сукупності з іншими доказами у справі (зокрема, квитанціями, наданими позивачем) та дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав недоведення позивачем позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_1 , 1979 року народження , на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, починаючи з 18.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років ( а.с. 7).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року - скасовано в частині стягнення аліментів на утримання дитини та ухвалено у цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 18 серпня 2014 року і до досягнення ним повноліття. В іншій частині рішення залишено без змін ( а.с. 8-9).

Таким чином, рішення про стягнення аліментів набуло законної сили 18 березня 2015 року, однак в матеріалах справи відсутні дані про те, що після набуття рішенням суду законної сили, протягом 2015-2018 років, ОСОБА_2 зверталась до суду за отриманням виконавчих листів для звернення до виконання у примусовому порядку.

Разом з тим, з постанов про відкриття виконавчих проваджень ВП № 59706205 від 02 серпня 2019 року та ВП № 59706268 від 05 серпня 2019 року вбачається, що обидва виконавчі листи були вперше видані стягувачу 02 серпня 2019 року ( а.с. 10, 12).

Постановою від 02 серпня 2019 року було відкрито виконавче провадження № 59706205 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/756/4525/14, виданого Оболонським районним судом м. Києва 02.08.2019 року щодо виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років;

Постановою від 05 серпня 2019 року було відкрите виконавче провадження № 59706268 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/756/4525/14, виданого Оболонським районним судом м. Києва 02.08.2019 року щодо виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 18.08.2014 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Положення частин першої - третьої цієї статті, а також статей 195-197 цього Кодексу застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції на час відкриття виконавчих проваджень), виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику, зокрема, у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача.

Згідно з пунктами 3,4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року ( у редакції наказу № 2832/5 від 29.09.2016 року), у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 жовтня 2019 року старшим державним виконавцем Браташовим А.В. було складено розрахунок заборгованості за виконавчим листом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання, у розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку. Аліменти нараховані з дня, зазначеного у рішенні суду та виконавчому листі , з 18 серпня 2014 року по 28 листопада 2016 року, у розмірі 1500 грн. щомісячно, на загальну суму 41 077 грн. 42 коп., за мінусом сплаченої суми у вересні 2019 року - 1617 грн. 22 коп., та визначено, що станом на 30 вересня 2019 року заборгованість становить 39 460 грн. 20 коп. (а.с. 11).

20 вересня 2019 року головним державним виконавцем Ярмоленко К.Ю. було складено розрахунок заборгованості за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн. щомісячно. Аліменти нараховані з серпня 2014 року по вересень 2019 року включно, виходячи із розміру 1500 грн. щомісячно, на загальну суму 93 000 грн. Враховуючи сплату у вересні 2019 року 1750 грн., визначено розмір заборгованості станом на 20 вересня 2019 року - в сумі 91 250 грн. ( а.с. 13).

Не погоджуючись із зазначеними розрахунками заборгованості та посилаючись на ті обставини, що аліменти протягом 2014 - 2019 років сплачувались у добровільному порядку, боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргами на дії державних виконавців.

Однак ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Оболонського РВДВС Браташова А.В. - відмовлено.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Оболонського РВДВС Ярмоленко К.Ю. - відмовлено.

Підставою відмови у задоволенні скарг на дії державних виконавців щодо складання розрахунків заборгованості стала та обставина, що між сторонами виконавчого провадження виник спір щодо розміру заборгованості, оскільки стягувач ОСОБА_2 не визнає отримані нею платежі, як сплату аліментів. Тому такий спір підлягає вирішенню в порядку позовного провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 195 СК України.

Разом з тим, з наявних у матеріалах справи належним чином завірених копій платіжних квитанцій та чеків, виданих АТ КБ «Приватбанк» ( а.с. 14- 23), оригінали яких було надано для огляду представником відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вбачається наступне:

- у листопаді 2014 року ОСОБА_1 здійснив два платежі на користь ОСОБА_2 з призначенням «поповнення карткового рахунку» на загальну суму 2100 грн.;

- за період з січня по грудень 2015 року ОСОБА_1 здійснював щомісячно на користь ОСОБА_2 платежі в загальній кількості 15 (п`ятнадцять) платежів на загальну суму - 30 445 грн. ;

- за період з січня по листопад 2016 року ОСОБА_1 здійснював платежі на користь ОСОБА_2 у розмірі 3014 грн. щомісячно, у грудні 2016 року - 1608 грн. 04 коп., здійснивши таким чином 12 платежів на загальну суму 34 754 грн. 04 коп.;

- за період з січня по грудень 2017 року ОСОБА_1 здійснив на користь ОСОБА_2 12 щомісячних платежів у розмірі по 1507 грн. 54 коп. ( деякі платежі - 1507 грн.), на загальну суму 18 088 грн. 86 коп. ;

- за період з січня по грудень 2018 року ОСОБА_1 здійснив на користь ОСОБА_2 11 щомісячних платежів у розмірі по 1507 грн. 54 коп. кожний, та 1 платіж на суму 1608 грн. 04 коп., на загальну суму 18 190 грн. 98 коп.;

- за період з січня по серпень 2019 року ОСОБА_1 здійснив на користь ОСОБА_2 8 ( вісім) щомісячних платежів у розмірі по 1507 грн. 54 коп. кожний, на загальну суму 12 060 грн. 32 коп.

Всього відповідно до наданих квитанцій та чеків здійснено платежів на загальну суму 115 639 грн. 20 коп.

Як вбачається зі змісту вказаних квитанцій та чеків, призначення платежу у період 2014 - 2018 років зазначено - «поповнення карти/рахунку» ОСОБА_2 , а починаючи з березня 2019 року, у квитанціях зазначено призначення платежу - «сплата аліментів» ( а.с. 14-23).

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 про розгляд даної справи була повідомлена належним чином, отримавши 20 жовтня 2020 року копію ухвали суду про відкриття провадження у даній справі, копію позовної заяви з доданими документами та повістку про виклик в судове засідання на 05 листопада 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення ( а.с. 47).

Однак, відзиву на позовну заяву, будь-яких пояснень, заяв, клопотань відповідач ОСОБА_2 не подавала, в судові засідання по розгляду даної справи не з`являлась.

Про надходження апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 була повідомлена 26 січня 2022 року, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 також повідомлена належним чином.

Таким чином, при вирішенні даного спору, судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_2 протягом 2015 - 2018 років, до серпня 2019 року не зверталась до суду за отриманням виконавчих листів на примусове виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року у справі № 756/1368/14-ц, вперше виконавчі листи були отримані нею 02 серпня 2019 року та пред`явлені до примусового виконання; будучи належним чином повідомленою про розгляд даної справи судом, ОСОБА_2 не надіслала будь-яких пояснень, не надала відповідних доказів щодо іншого, ніж сплата аліментів, призначення щомісячних платежів, розмір яких відповідає стягнутій сумі аліментів за рішенням суду та які вона отримувала від ОСОБА_1 протягом 2015 - 2019 років.

Враховуючи викладені обставини, а також відсутність в матеріалах справи доказів, що отримувані ОСОБА_2 протягом 2015 - 2019 років щомісячні платежі мають інше призначення, ніж сплата аліментів, відповідність сплачуваних ОСОБА_1 щомісячно коштів сумі аліментів, стягнутій за рішенням суду, наявність у позивача зазначених квитанцій та чеків про сплату коштів на користь ОСОБА_2 , колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів позивача про те, що у вищевказаний період ОСОБА_1 добровільно виконував рішення суду про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 і надані ним квитанції та чеки підтверджують сплату саме аліментних платежів.

Разом з тим, доводи позивача та його представника про повну відсутність заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зі змісту наданих позивачем квитанцій та чеків з`ясовано, що у 2014 - 2015 роках розмір щомісячних платежів не у повному обсязі відповідав стягнутій сумі за рішенням суду, у зв`язку з чим наявна заборгованість.

Таким чином, враховуючи, що відповідно до рішення суду та виконавчого листа ОСОБА_1 за період з 18 серпня 2014 року по 28 листопада 2016 року мав сплатити аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1500 грн. щомісячно, на загальну суму 41 077 грн. 42 коп., проте, відповідно до наданих квитанцій та розрахунку заборгованості судом апеляційної інстанції підраховано, що за вказаним виконавчим листом ОСОБА_1 сплатив на користь ОСОБА_2 у вказаний період та у вересні 2019 року аліментів на загальну суму 31 137 грн. 22 коп., то відповідно заборгованість ОСОБА_1 становить: 41 077 грн. 42 коп. - 31 137 грн. 22 коп. = 9940 грн. 20 коп.

Також враховуючи, що відповідно до рішення суду та виконавчого листа ОСОБА_1 за період з серпня 2014 року по серпень 2019 року мав сплатити аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , 2013 року народження, на користь ОСОБА_2 у розмірі 1500 грн. щомісячно ( у серпні 2014 року - 677 грн. 42 коп., оскільки згідно з рішенням суду боржник мав сплачувати аліменти, починаючи з 18 серпня 2014 року), на загальну суму 92 177 грн. 42 коп., проте, відповідно до наданих квитанцій та розрахунку заборгованості судом апеляційної інстанції підраховано, що за вказаним виконавчим листом ОСОБА_1 сплатив на утримання дитини у вказаний період та у вересні 2019 року аліментів на загальну суму 87 769 грн. 20 коп., то відповідно заборгованість ОСОБА_1 становить: 92 177 грн. 42 коп. - 87 769 грн. 20 коп. = 4408 грн. 22 коп.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підстави викладеного, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача щодо ухвалення оскаржуваного рішення суду без належного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та встановлення, що розмір заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на її утримання, до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку, станом на 30 вересня 2019 року становить 9940 грн. 20 коп.

Також слід встановити, що розмір заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 30 вересня 2019 року становить 4408 грн. 22 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - слід відмовити

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 липня 2021 року - скасувати та прийняти постанову:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Оболонський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зарахування сум в рахунок сплати аліментів та встановлення відсутності заборгованості зі сплати аліментів - задовольнити частково.

Встановити, що розмір заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на її утримання, до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку, на виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року (справа № 756/1368/14-ц), за період з 18.08.2014 року по 28.11.2016 року, станом на 30 вересня 2019 року становить 9940 грн. 20 коп.

Встановити, що розмір заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 18.03.2015 року, за період з серпня 2014 року по серпень 2019 року включно, станом на 30 вересня 2019 року становить 4408 грн. 22 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 червня 2022 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.