Справа № 2-1911/09
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2022 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ковбасюк О.О.,

з участю секретаря судового засідання Макарчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на пред`явлення його до виконання, -

ВСТАНОВИВ:

АТ «Альфа-Банк» звернулося до Подільського районного суду м. Києва із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, виданого Подільським районним судом м. Києва у справі № 2-1911/09, та поновлення строку на пред`явлення його до виконання.

Заява мотивована тим, що виконавчий лист по справі № 2-1911/09 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором №49.4/157/05-N від 28 грудня 2005 року у сумі 2 886 633 доларів США, що еквівалентно 22 222 078 грн 57 коп., було втрачено при пересилці, а строк пред`явлення його на примусове виконання пропущено стягувачем із поважних причин.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

При цьому від представника АТ «Альфа-Банк», адвоката Галдецького Я.А. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Вивчивши заяву та додані до неї документи, дослідивши матеріали цивільної справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.17.4 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Згідно з ч.3 ст.431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до постанови Верховного суду від 23.09.2020 року по справі № 127/2-3538/10, аналізуючи пункт 17.4розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18 червня 2009 року, ухваленим у справі №2-1911/09, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2012 року, позов відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором № 49.4/157/05-N від 28 грудня 2005 року у сумі 2 886 633 доларів США, що еквівалентно 22 222 078 грн 57 коп.

На виконання рішення суду видано виконавчий лист.

04 листопада 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Кредитпромбанк» було укладено додатковий договір до договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013, згідно з яким право вимоги по кредитному договору 49.4/157/05-N від 28.12.2005 перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Постановою Київського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року по справі № 2-1911/09 заяву ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони стягувача задоволено.

09 грудня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 2098/К, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» передало, а АТ «Альфа-Банк» прийняло право вимоги за кредитним договором № 49.4/157/05-N від 28 грудня 2005 року.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року у справі №2-1911/09 замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» іншою юридичною особою, а саме Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) у виконавчому провадженні по виконанню рішення у справі № 2-1911/09.

В результаті передання значного пакету документів поштовими засобами зв`язку, в тому числі оригіналу виконавчого листа №2-1911/09, останній було втрачено під час забезпечення відступлення права вимоги.

Згідно відповіді з Департаменту державної виконавчої служби виконавчі документи Подільського районного суду м. Києва №2-1911/09 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 2 886 633 дол. США 58 центів, що згідно курсу Національного баку України становить 22 227 078 грн. 58 коп., зареєстрованими в АСВП не значаться, з чого випливає, що виконавчий лист №2-1911/09, виданий Подільським районним судом м. Києва на виконанні не перебував.

У зв`язку із тим, що внаслідок укладення 09 грудня 2019 року договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк», прийняттям АТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитним договором № 49.4/157/05-N від 28 грудня 2015 року, до АТ «Альфа-Банк» як до правонаступника перейшло все майно, права та обов`язки по боржникам зі всієї території України з якими укладено кредитні договори.

Вказані обставини спричинили зміну стягувача у виконавчому документі, зміну адрес листування, зміну розташування центрального офісу, передання значного обсягу документів по боржника з усієї території України від попередника правонаступнику, в результаті чого виконавчий лист №2-1911/09 було втрачено під час переходу майна від попередника до правонаступника.

Таким чином, наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що виконавчий лист №2-1911/09 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 2 886 633 дол. США 58 центів, що згідно курсу Національного баку України становить 22 227 078 грн. 58 коп., було втрачено, місцезнаходження оригіналу вказаного виконавчого листа невідоме.

При цьому рішення суду на даний час не виконано.

Згідно із ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

У своїй практиці розгляду заяв щодо виконання рішень судів Верховний суд України неодноразово зазначав, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що рішення суду не виконане, виконавчий документ було втрачено, достовірних доказів повернення виконавчого листа стягувачу та отримання його заявником судом не встановлено, а тому наявні підстави для видачі дубліката такого виконавчого документа, у зв`язку з чим вимоги заявника у цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи вимоги АТ «Альфа-Банк» про поновлення строку на пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-1911/09, виданого Подільським районним судом м. Києва, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Згідно з п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч.1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно з ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

В обґрунтування поданої заяви АТ «Альфа-Банк», зокрема, посилається на те, що пропущення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання трапилося не з вини банку, оскільки воно було пов`язане із довготривалою та об`ємною процедурою передачі документів, в тому числі виконавчих документів, від одного банку до іншого внаслідок заміни сторони у виконавчому провадженні.

Зокрема, у зв`язку із укладенням 09 грудня 2019 року договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк», прийняттям АТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитним договором № 49.4/157/05-N від 28 грудня 2015 року, виникла необхідність у передачі всіх кредитних справ, оригіналів документів від попередника правонаступнику, що є довготривалою та об`ємною процедурою та займає не один рік для повного передання всіх документів правонаступнику, а також спричинило велике навантаження на працівників АТ «Альфа-Банк», пов`язаних із контролем виконання виконавчих документів по тисячам боржників, що безпосередньо вплинуло на пропущення строку для пред`явлення виконавчого листа №2-1911/09 до виконання.

Суд вважає обґрунтованими такі доводи заявника, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

При цьому судом враховується, що поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання є необхідним для завершення судового провадження.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість судових рішень визначається одним із основоположних принципів цивільного судочинства згідно п.7 ч. 3 ст. 2 ЦПК України.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження базується на принципі обов`язковості виконання рішення.

Європейський суд з прав людини у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 11 січня 2005 року у справі «Дубенко проти України» (Dubenko v. Ukraine) визначено, що невиконання судового рішення на користь заявника понад три роки було втручанням у право заявника на мирне володіння своїм майном, яке закріплене у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

У справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання судового рішення має буди захищене, як складова частина доступу до суду в світлі вимог статті 6 Конвенції.

У справі «Чижов проти України» (Chizhov v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що затримка у виконання рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції. На Державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішення таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу першого статті 6 Конвенції.

У рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України зазначив наступну правову позицію: судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України (абзац 15 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст. 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Із урахуванням встановлених вище обставин справи, приймаючи до уваги вказані положення законодавства та судової практики, суд вважає обґрунтованими доводи заявника щодо наявності підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, у зв`язку з чим вимоги заявника у цій частині також підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258-261, 354, 433 ЦПК України, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на пред`явлення його до виконання задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа, виданого на виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 червня 2009 року у справі №2-1911/09, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором № 49.4/157/05-N від 28 грудня 2005 року у сумі 2 886 633 доларів США, що еквівалентно 22 222 078 грн 57 коп.

Поновити Акціонерному товариству «Альфа-Банк» строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 червня 2009 року у справі №2-1911/09, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором № 49.4/157/05-N від 28 грудня 2005 року у сумі 2 886 633 доларів США, що еквівалентно 22 222 078 грн 57 коп.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. О. Ковбасюк