ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 658/3242/15-ц Головуючий в І інстанції: Батовріна І.Г.
Номер провадження: №22-ц/819/564/22 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Сікорська Я.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 січня 2016 року, у складі судді Батовріної І.Г., у справі за позовом ОСОБА_2 , діючого від імені Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

31 серпня 2015 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачана користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.03.2011 року у розмірі 23 498,18 грн, яка складається з:

--- 8 505,55 грн заборгованість за кредитом;

--- 11 946,98 грн заборгованість по процентах за користування кредитом;

--- 1 450,50грн заборгованість за пенею та комісією;

--- 500,00грн штраф (фіксована частина), 1 095,15грн штраф (процентна складова), а також судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Позов обґрунтований наступним.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 30.03.2011 року відповідачка отримала кредит у розмірі 8 600,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають Договір між сторонами.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою банку.

Пунктом 1.1.3.2.3. договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору.

Умови договору передбачають сплату процентів, а також пені та штрафів у відповідному розмірі за неналежне виконання позичальником зобов`язання за договором.

На порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 30.06.2015 року виникла заборгованість у розмірі 23 498,18 грн, яка складається з:

--- 8 505,55 грн заборгованість за кредитом;

--- 11 946,98 грн заборгованість по процентах за користування кредитом;

--- 1 450,50грн заборгованість за пенею та комісією;

--- 500,00грн штраф (фіксована частина), 1 095,15грн штраф (процентна складова).

Ухвалою суду першої інстанції від 21.09.2015 року було відкрито провадження у справі (а.с.45).

Заочним рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 січня 2016 рокупозов було задоволено. Суд вирішив: стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.03.2011 року у розмірі 23 498,18 грн, яка складається з: 8 505,55 грн заборгованості за кредитом; 11 946,98 грн заборгованості за процентами за користування кредитом; 1 450,50грн заборгованості за пенею та комісією; 500,00грн штраф (фіксована частина), 1 095,15грн штраф (процентна складова). Також з відповідачки на користь позивача було стягнуто судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 243,60 грн, та витрат, пов`язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, в розмірі 168,00 грн.

Ухвалою суду від 08 грудня 2021 року заяву відповідачки ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення (а.с.111-112).

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення й ухвалення нове рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому послалася на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, зазначила, що судом не було прийнято до уваги того, що заява позичальника не містить умов договору щодо його строку, терміну повернення. розміру кредиту, цілей, відсотків, розміру щомісячного платежу та періоду сплати платежів. У заяві вказано, що вона бажає установити кредитний ліміт у розмірі 1 000,00 грн, а в позові банк зазначає, що такий ліміт складає 8 600,00 грн. Розмір відсотків змінювався без погодження з позичальником, що не відповідає Закону України "Про захист прав споживачів".

Також вказала, що поза увагою суду залишилось те, що її ніхто не ознайомлював з Умовами та Правилами надання кредиту, вона їх не підписувала, а тому вони не є складовими кредитного договору.

Також зазначила, що судом не враховано неправомірність нарахування штрафів, пені та комісії.

Крім того, вказала, що суд повинен був дати відповідь на питання про доведеність розміру заборгованості певними первинними документами.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до витягу зі Статуту банку, позивач є правонаступником ЗАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.39).

Відповідачка ОСОБА_1 подала 30.03.2011 року Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.8).

В ній вказані детальні дані про відповідачку, також зазначено про наступне: позичальник погоджується з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг; що вона (позичальник) ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання послуги і Тарифами.

У розділі заяви "Маю бажання оформити на своє ім`я" стоїть галочка навпроти кредитної картки "Універсальна". Вказаний бажаний ліміт 1 000,00 грн.

Вказана заява не містить відомостей щодо відповідальності за порушення зобов`язань.

Крім того, наявна підписана відповідачкою Довідка від 30.03.2011 року про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду". У ній наявний запис про наступне: положення про базову процентну ставку 2,5 % на місяць, обов`язки щодо щомісячного платежу (7% від заборгованості), сплату пені за несвоєчасне погашення заборгованості (1% від заборгованості, але не менше 30,00грн на місяць) та штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів (500,00 грн + 5% від суми заборгованості) (а.с.9).

Також позивачем надано Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.10-33).

Зазначені Умови та Правила підпису позичальника (відповідачки) не містять.

Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором № б/н від 30.03.2011 року станом на 30.06.2015 року виникла заборгованість у розмірі 23 498,18 грн, яка складається з:

--- 8 505,55 грн заборгованість за кредитом;

--- 11 946,98 грн заборгованість по процентах за користування кредитом;

--- 1 450,50грн заборгованість за пенею та комісією;

--- 500,00грн штраф (фіксована частина), 1 095,15грн штраф (процентна складова) (а.с.6-7).

Згідно вказаного розрахунку банком встановлено таку процентну ставку: з 30.03.2011 року 30 % (2,5 % на місяць); з 01.09.2014 року 34,80% (2,9% на місяць); з 01.04.2015 року 43,2% (3,6% на місяць).

Вказаний розрахунок заборгованості містить детальний розпис нарахованої заборгованості, як поточної так і простроченої, відповідно до графіку погашення кредиту, з вказівкою на процентну ставку, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати здійснення платежів позичальницею.

В ході розгляду справи відповідачкою жодних клопотань про застосування позовної давності заявлено не було.

Задовольняючи повністю позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Умови та Правила надання банківських послуг є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, що відповідачка погодилася будь-яким розміром кредитного ліміту. Також суд виходив з того, що позичальниця свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала і що внаслідок цього у неї перед банком виникла заборгованість за договором в зазначеному в позовній заяві розмірі.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна.

У справі встановлено і це підтверджується розрахунком заборгованості та не заперечується відповідачкою, що відповідачці (позичальниці) було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку з відповідними кредитними лімітами.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка до травня 2014 року частково погашала кредитну заборгованість.

Заява позичальниці містить відомості про кредитний ліміт 1 000,00грн.

Крім того, відповідачка (позичальниця) підписала довідку від 30.03.2011 року про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", яка містить положення про обов`язки щодо щомісячного платежу (7% від заборгованості), сплату пені за несвоєчасне погашення заборгованості (1% від заборгованості, але не менше 30,00грн на місяць) та штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів (500,00грн + 5% від суми заборгованості).

Відповідачкою вказані обставини не заперечуються.

Щодо кредитного договору, укладеного між сторонами, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду, вважаючи за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, зробила такий нижчезазначений висновок щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах, за яких кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації:

--- надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору;

--- на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить обов`язок сплати процентів за користування кредитом (якщо таке положення відсутнє в заяві), не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань;

--- у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.

У ч.ч.1-3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів".

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору;

--- враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як зазначено, у заяві позичальника процентна ставка не зазначена.

Однак, у довідці, підписаній відповідачкою, наявні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, пеню та штраф.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на заяву позичальника, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з тим, з урахуванням вказаного висновку Верховного Суду, на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, враховуючи обставини справи, невизнання відповідачем позову та недоведення позивачем що саме вказані Умови та Правила надання банківських послуг підписані та визнані відповідачкою, можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, які відповідачкою не підписані, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту.

Аналогічними є й висновки Верховного Суду у постановах від 23.10.2019 року у справі № 136/695/17 та від 06.11.2019 року у справі № 755/1927/16-ц, ухвалених у тотожних справах за касаційними скаргами АТ КБ "ПриватБанк" у справах за участю позикодавця АТ КБ "ПриватБанк" та позичальників-фізичних осіб, в яких були винесені заочні рішення судом першої інстанції і в яких судами першої інстанції в задоволенні позовних вимог було відмовлено, апеляційними судами рішення суду першої інстанції було: в першій справі залишено без змін, а в другій справі скасовано й стягнуто тіло кредиту та штраф (фіксовану частину), а за наслідками розгляду касаційних справ банку: в першій справі судові рішення судів першої і другої інстанцій були скасовані в частині вирішення позовних вимог про стягнення тіла кредиту та ухвалено нове рішення про стягнення тіла кредиту, а в другій справі рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом, пені та комісії, штрафу (процентної складової) було змінено у мотивувальній частині та викладено його у редакції цієї постанови, а саме з підстав того, що Умови та правила надання банківських послуг й Тарифи банку не є складовими кредитного договору.

Однак укладений кредитний договір містить зазначення про розмір процентної ставки (2,5 % на місяць), містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Отже, слід дійти висновку, що між сторонами був укладений кредитний договір, складовими якого є заява позичальника та Довідка про умови кредитування.

З приводу процентної ставки слід зазначити таке.

У самій заяві розмір процентної ставки не зазначено, але у довідці, підписаній відповідачкою, встановлено базову процентну ставку в 2,5 % на місяць (тобто 30 % на рік), її зміна не передбачена. Однак, за вказаним договором процента ставка складає: з 30.03.2011 року 30 % (2,5 % на місяць); з 01.09.2014 року 34,80% (2,9% на місяць); з 01.04.2015 року 43,2% (3,6% на місяць).

Виходячи із принципу диспозитивності цивільного процесу, апеляційний суд вважає, що збільшення з 01.09.2014 року і в подальшому процентної ставки є таким, що не передбачено умовами договору.

Вимога про стягнення процентів, на думку апеляційного суду, підлягає частковому задоволенню, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.6-7), станом на 31.08.2014 року, коли процентна ставка становила 30 % на рік (тобто 2,5 % на місяць), заборгованість по процентах становила 2 948,24 грн. З 01.09.2014 року, вже після, як вважає апеляційний суд, неправомірного підвищення процентної ставки до 34,8 % на рік (тобто 2,9 % на місяць), заборгованість по процентах стала збільшуватися, зокрема станом на 30.06.2015 року становила 11 946,98 грн.

З урахуванням відсутності доказів погодження з позичальницею збільшення (вище 2,5 % на місяць, тобто 30 % на рік) процентної ставки, ненадання позивачем іншого розрахунку заборгованості з урахуванням процентної ставки, погодженої сторонами під час підписання договору (в межах 30 % на рік), апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з позичальниці на користь банку вказаної в розрахунку суми процентів (11 946,98 грн). Натомість наявні підстави для стягнення заборгованості за процентами в розмірі 2 948,24 грн.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, не врахував, що Довідка про умови кредитування, яка підписана позичальницею та яка є складовою кредитного договору, містить посилання на базову процентну ставку в 2,5 % на місяць (30 % на рік), а тому прийшов до помилкового висновку про стягнення заборгованості за процентами в розмірі 11 946,98 грн.

Що ж стосується вимог про стягнення пені та штрафу, то апеляційний суд виходить з такого.

Як вже зазначалось, за довідкою пеня нараховується за несвоєчасне погашення заборгованості, а штраф нараховується за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів.

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення. Оскільки юридична відповідальність позичальника у вигляді сплати штрафу та пені встановлена по суті за схожі порушення, їх одночасне застосування за одне і те саме порушення свідчить про недотримання судом положень, закріплених ст.61 Конституції України.

А тому, за недоведеності позивачем іншого, апеляційний суд вважає, що з заявлених одночасно двох вимог (стягнення пені та штрафу), не підлягає задоволенню з підстави порушення положень, закріплених ст.61 Конституції України, вимога про стягнення пені й комісії в розмірі 1 450,50грн, як така, що не розмежовує свої складові та є більш обтяжливою для відповідачки у порівнянні з вимогою про стягнення штрафу (фіксована частина 500,00грн та процентна складова 5% від суми заборгованості, а саме 5% від суми тіла кредиту та процентів (8 505,55 грн + 2 948,24 грн = 11 453,79 грн), тобто 572,68 грн), яка складає 1 072,68 грн (500,00грн + 572,68 грн).

Отже, з урахуванням наведеного, стягненню підлягає сума кредитної заборгованості в розмірі 12 526,47 грн, з яких:

--- 8 505,55 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту);

--- 2 948,24 грн заборгованість по процентах за користування кредитом;

--- 500,00грн штраф (фіксована частина), 572,68 грн штраф (процентна складова), а всього штраф в розмірі 1 072,68 грн.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції:

--- в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 1 450,50 грн слід скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові;

--- в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по процентах за користування кредитом слід змінити, зменшивши розмір стягнутої суми в цій частині з 11 946,98 грн до 2 948,24 грн;

--- в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за штрафом слід змінити, зменшивши розмір стягнутої суми в цій частині з 1 095,15 грн до 1 072,68 грн.

Таким чином, слід зменшити стягнуту з відповідачкина користь позивача загальну суму заборгованості за кредитним договором б/н від 30.03.2011 року з 23 498,18 грн до 12 526,47 грн

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

Отже, з урахуванням задоволення позовних вимог на 53,30 % (12 526,47 грн х 100% : 23 498,18 грн), з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в 243,60 грн при поданні позову (а.с.40), в розмірі 129,83 грн (53,30 % х 243,60 грн : 100%). Відтак, в частині розподілу судових витрат рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши розмір судових витрат, що складаються з судового збору, стягнутих з відповідачки на користь позивача, з 243,60 грн до 129,83 грн.

Також, із заявлених в апеляційній скарзі вимог на 23 498,18 грн задоволено таких на 10 971,71 грн (на вказану суму зменшено загальний розмір стягнутої заборгованості), тобто вимоги за апеляційною скаргою задоволено на 46,69 % (10 971,71 грн х 100% : 23 498,18 грн).

При поданні апеляційної скарги відповідачка сплатила 1 362,00 грн судового збору (а.с.120), при цьому підлягав сплаті судовий збір у встановленому законом розмірі 365,40 грн (150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, тобто 150% х 243,60 грн). Тобто переплата становить 996,60 грн (1 362,00 грн 365,40 грн), щодо якої відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" може бути вирішено питання про повернення судового збору за клопотанням особи.

З огляду на наведене, оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, то понесені відповідачкою судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги у встановленому законом розмірі підлягають стягненню з позивача у розмірі 170,60 грн (46,69 % х 365,40 грн : 100 %).

В решті доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання на неправомірність нарахування штрафу, оскільки такий вид відповідальності передбачений умовами Довідки від 30.03.2011 року про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", яка є складовою укладеного між сторонами кредитного договору.

Крім того, підлягають відхиленню й посилання на необхідність надання судом відповіді на питання про доведеність розміру заборгованості певними первинними документами. При цьому суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 14.07.2020 року у справі № 367/4970/13-ц, заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, ОСОБА_1 докази, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором (зі змінами), так і розмір боргу, не надала, що є її процесуальним обов`язком (стаття 60 ЦПК України 2004 року).

Згідно правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 08.07.2020 року у справі № 464/4985/15-ц, твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості станом на 07 квітня 2015 року, який містить детальний розпис нарахованої заборгованості, як поточної так і простроченої, відповідно до графіку погашення кредиту, з вказівкою на щомісячні платежі, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати здійснення платежів позичальником. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_1 не надала.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 02.07.2020 року у справі № 753/16745/15-ц, було підтримано позицію суду апеляційної інстанції про те, що розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та обставинами справи.

Таким чином, позовні вимоги банку доведені належними доказами, зокрема, розрахунком заборгованості, на спростування якого відповідачкою, яка зовсім і не заперечує проти наявності кредитних правовідносин з позивачем, належних доказів не надано.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 січня 2016 року:

--- в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованості за пенею та комісією в розмірі 1 450,50 грн скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові;

--- в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованості по процентах за користування кредитом змінити, зменшивши розмір стягнутої суми в цій частині з 11 946,98 грн до 2 948,24 грн;

--- в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованості за штрафом змінити, зменшивши розмір стягнутої суми в цій частині з 1 095,15 грн до 1 072,68 грн.

Зменшити стягнуту з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" загальну суму заборгованості за кредитним договором б/н від 30.03.2011 року з 23 498,18 грн до 12 526,47 грн.

Це ж рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши розмір судових витрат, що складаються з судового збору, стягнутих з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", з 243,60 грн до 129,83 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 170,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 14 лютого 2022 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська