Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/439/22

29 червня 2022 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Решетова В. В.,

з участю секретаря судового засідання Остапишин І. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась в суд із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 жовтня 2015 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 160. В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Сімейне життя не склалось. Впродовж часу перебування в шлюбі між нею та відповідачем часто виникали сварки, ОСОБА_2 не підтримував її, часто говорив їй неправду, зрештою вони втратили порозуміння та припинили спільне проживання. На даний час шлюб існує формально, вже два роки вона та ОСОБА_2 не проживають як сім`я. Малолітній син мешкає з нею, відповідач заперечень з цього приводу не має. Зазначає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. З огляду на викладене, просить позов задовольнити, розірвати шлюб між нею та відповідачем. Понесені судові витрати стягувати з відповідача не бажає.

В судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, примирення з ОСОБА_2 вважає неможливим, просить позов задовольнити, шлюб між нею та відповідачем розірвати.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приймаючи до уваги існуючі між сторонами відносини, причини розлучення, небажання кожного з подружжя зберігати шлюб, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 28 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області, ОСОБА_2 та

ОСОБА_4 перебувають в шлюбі, який було зареєстровано 28 жовтня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №160 (а.с. 4). В шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , який станом на день звернення до суду з цим позовом є малолітнім (а.с. 6).

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

З огляду на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Оскільки причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, відповідач погодився на розірвання шлюбу, підстав для відмови у прийнятті визнання ним позову немає, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення, суд приходить до переконання, що позов може бути задоволено.

Таким чином суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, а тому, шлюб між позивачкою та відповідачем необхідно припинити шляхом його розірвання.

На підставі викладеного, ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, керуючись

ст. 12, 81, 206, 258, 263, 265, 274, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 28 жовтня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 160.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя В. В. Решетов