СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18897/21

пр. № 2/759/543/22

21 червня 2022 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Кириленко Т.В.;

при секретарі - Істоміній О.Г.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ ДЖОНІКА» (адреса: 03151, м. Київ, вул. Волинська, 66-А) про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ ДЖОНІКА» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги мотивує тим, що він 17.10.2018 року був прийнятий на роботу в ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ ДЖОНІКА» на посаду заступника генерального директора з якості відповідно до наказу № 20-к від 12.10.2018 року.

У подальшому, відповідно до наказу № 49-к від 30.09.2020 року позивача було звільнено із займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Позивач зазначає, що на дату звільнення йому не було видано копію наказу про звільнення та не проведено повний розрахунок у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України.

Також позивач зазначає, що на дату звільнення відповідач не сплатив йому заборговість по заробітної плати за шість місяців, що у грошовому еквіваленті становить 146 644 грн. 31 коп. Зважаючи на те, що відповідач не надав позивачу довідку-розрахунок заборгованості по заробітній платі, зазначена сума була вирахувана відповідно до довідки за формою ОК-5, яка була отримана позивачем у відповідному відділі Пенсійного фонду України.

Крім цього позивач зазначає, що зважаючи на те, що датою його звільнення є 30.09.2020 року, то середньомісячну заробітну плату необхідно обчислювати виходячи із розмірів нарахованої заробітної плати за серпень та вересень 2020 року. Зважаючи на те, що відповідач не надав позивачу довідку-розрахунок заборгованості по заробітній платі, розрахунок проводився із відомостей в довідці за формою 5-ОК.

Виходячи з даної довідки, середній заробіток за один робочий день буде становити (14 349 грн. 61 коп. + 48 594 грн. 70 коп.) : 43 робочі дні = 1463 грн. 82 коп. Період затримки розрахунку з позивачем з 30 вересня 2020 року по 20 серпня 2021 року становить 227 робочих днів, а розмір середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період із 30.09.2021 року по 20.08.2021 року складає: 1463 грн. 82 коп. х 227 дні = 332 287 грн. 14 коп., який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Таким чином, позивач просить стягнути із відповідача заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2020 року по 30.09.2021 року в розмірі 146 644 грн. 31 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.09.2020 року по 20.08.2021 року в розмірі 332 287 грн. 14 коп.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.08.2021 року було відкрито провадження по даній справі у порядку загального позовного провадження (а.с. 31-32).

21.01.2022 року представником відповідача було надано суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що згідно інформації відповідача заборгованість із заробітної плати позивача становить 113 048 грн. 66 коп., що значно менше заявленої ним суми. Також зазначає, що на день звільнення позивача 30.09.2020 року ст. 47 КЗпП України не містила обов`язку для відповідача видавати наказ про звільнення, зміни щодо видачі копії наказу стали чинними лише 05.02.2021 року, тобто майже через півроку після звільнення позивача. Крім того відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки позивач звернувся до відповідача з вимогою про проведення розрахунку лише 09.07.2021 року, чим умисно вважав за необхідне збільшити виплату йому компенсації. Крім того, між позивачем та відповідачем фактично існує спір стосовно розміру заборгованості, а тому до моменту вирішення спору відповідач правомірно має право не сплачувати суму коштів, яка є спірною. Також відповідач наполягає на застосуванні наслідків спливу позовної давності та відмові з цих підстав в позові, оскільки позивач в порушення вимог ст. 233 КЗпП України звернувся до суду майже через рік після звільнення (а.с. 56-59).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.01.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 65-66).

Представник позивача в судове засіданні не з`явився, просив слухати справу у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про день слухання справи повідомлявся належним чином, а тому суд, враховуючи наявність відзиву, вважає можливим слухати справу у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 із 17.08.2018 року по 30.09.2020 року працював на посаді заступника генерального директора з якості в ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ ДЖОНІКА» (а.с. 9-13).

Наказом від 30.09.2020р. № 49-к ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Як вбачається з довідки, наданої відповідачем, позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з квітня 2020р. по вересень 2020р. в розмірі 113 048,66грн. (а.с. 60).

Так, статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною першою ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно довідки від 21.01.2022 року, відповідач має перед позивачем заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2020р. по вересень 2020р. в розмірі 113 048 грн. 66 коп. (а.с. 60).

Дана довідка не спростована позивачем і є належним та допустимим доказом, що підтверджує дійсний розмір заборгованості відповідача по заробітній платі позивача після відрахування податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

Позивачем розмір заборгованості по заробітній платі зазначений на підставі відомостей, поданих відповідачем до Пенсійного фонду України, тобто до відрахування податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України, а тому доводи представника відповідача у відзиві про те, що у сторін існує спір щодо розміру заборгованості є безпідставними.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період з квітня по вересень 2020р. в розмірі 113 048 грн. 66 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Положеннями ч.ч. 1, 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до офіційного тлумачення Конституційним Судом України положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, викладеного у рішенні № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У постанові Верховного Суду України від 06.12.2017 у справі №6-331цс17 зроблено висновок, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Виходячи з наведеного, доводи представника відповідача у відзиві про те, що позивачем пропущено передбачений ст. 233 КЗпП України строк на звернення до суду з даним позовом не грунтуються на нормах чинного законодавства.

За ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 N 100 (далі - Порядок № 100).

Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно довідки, наданої відповідачем, заробітна плата позивача за останні два місяці роботи - серпень та вересень 2020р. становить відповідно 26 075грн. та 14 349,61грн. (а.с. 60).

Після ділення заробітної плати позивача за серпень та вересень 2020р. на фактично відпрацьовані протягом цього часу робочі дні, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає ( 26 075 + 14 349,61) : (22+21) = 940,11грн.

Виходячи з того, що затримака розрахунку при звільненні з 20 вересня 2020р. по 20 серпня 2021р. складає 227 робочих днів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 213 404 грн. 97коп. з відрахуванням при виплаті податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3264 грн. 54 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 47, 115-117, 231 -233 КЗпП України, Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», статтями 3, 4, 12,13, 76-81, 178, 259, 263-265, 268, 273, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ ДЖОНІКА» (адреса: 03151, м. Київ, вул. Волинська, 66-А) про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ ДЖОНІКА» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі у розмірі 113 048 грн. 66 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ ДЖОНІКА» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 213 404 грн. 97коп. з відрахуванням при виплаті податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ ДЖОНІКА» () на користь держави у розмірі 3264 грн. 54 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішенняабо у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Кириленко