ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1370/22 Справа № 180/1491/21 Суддя у 1-й інстанції - Янжула О. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року по справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2021 позов задоволено.

18 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення про стягнення на його користь з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при подачі позову зазначалося, що у зв`язку із розглядом справи, ним будуть понесені витрати на правничу допомогу, про що в подальшому буде подана відповідна заява із зазначенням їх розміру та наданням доказів на їх підтвердження. Вказує, що ним у відповідності до вимог частини 8 статті 141 ЦПК України, протягом 5 днів після ухвалення рішення було надано докази розміру понесених витрат на правничу допомогу, внаслідок відсутності відповідного реагування з боку суду ним було подано заяву про ухвалення додаткового рішення по справі, в задоволенні якої судом першої інстанції було безпідставно відмовлено.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса (а.с.3-29).

Відповідно до змісту вказаної позовної заяви позивач зазначав розрахунок понесених ним витрат при подачі позову, зокрема і витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. за складання позовної заяви та, у випадку написання відповіді на відзив, 1 500 грн. Зазначено, що заява про стягнення витрат разом із доказами понесення таких витрат буде надана суду в подальшому у передбаченому законом порядку. Відповідно до прохальної частини позову просив суд, окрім основної вимоги, стягнути з відповідача на його користь усі понесені ним судові витрати.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2021 позов ОСОБА_1 задоволено (а.с.82-86).

04 жовтня 2021 року позивачем подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, відповідно до якої просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на свою користь понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн., про що надано відповідні докази (а.с.66-81).

18 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення у дійсній справі та стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. (а.с.90-92).

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено (а.с.95-96).

Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на дату ухвалення судового рішення по даній справі, а саме 28 вересня 2021 року, позивачем до суду не було надано жодних доказів понесення витрат на правничу допомогу. Рішення по справі було ухвалено в межах позовних вимог позивача, на підставі наданих доказів по справі, в рішенні суду чітко вказано, що на момент розгляду справи позивач не надав доказів понесення ним витрат на правничу допомогу. З заявою про стягнення судових витрат на правничу допомогу позивач звернувся лише 04 жовтня 2021 року, з доказами понесення таких витрат, тобто вже після розгляду судом справи по суті.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні (пункт 53 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 120 ЦПК України встановлено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Статтею 123 ЦПК України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 3 статті 124 ЦПК України встановлено, що якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Матеріали справи свідчать, що рішення по суті справи ухвалено судом першої інстанції 28 вересня 2021 року. Із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу позивач звернувся 04 жовтня 2021 року, тобто у межах п`ятиденного строку на подання доказів розміру витрат, які сторона понесла у зв`язку з розглядом справи, зважаючи на те, що останній день процесуального строку припав на вихідний день.

Крім того, згідно позову ОСОБА_1 вбачається, що останній заявляв про понесення ним витрат на правничу допомогу та їх приблизний розмір, просив стягнути їх на власну користь. Повідомляв суд, що відповідні докази їх понесення будуть подані в подальшому.

Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення з підстав неподання позивачем доказів розміру понесених витрат на правничу допомогу до ухвалення рішення по справі, порушив права позивача на відшкодування судових витрат, зважаючи, що останній із відповідною заявою звернувся у межах встановленого законом строку.

Крім того, колегія суддів наголошує, що чинне цивільне процесуальне законодавство, зокрема в статті 141 ЦПК України, чітко встановлює, що у разі ненадання стороною доказів понесених судових витрат, у зв`язку з розглядом справи, у встановлений строк, заява сторони про їх відшкодування залишається без розгляду.

При наявних порушеннях процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для повторного розгляду заяви.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.