Номер провадження 2/754/1676/22
09 червня 2022 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Таран Н.Г.
за участю секретаря Довгань Г.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грасса Груп», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобалстрой - 3» про визнання майнового (речового) права на об`єкт незавершеного будівництва, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грасса Груп», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобалстрой - 3» про визнання майнового (речового) права на об`єкт незавершеного будівництва та просить визнати за ОСОБА_1 майнові права на частку в об`єкті незавершеного будівництва у розмірі проінвестованої однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 15.11.2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче провадження.
02.12.2021 року на адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшла заява Позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`экт незавершеного будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , з наступними характеристиками: секція 3, кв. 183, кількість кімнат - 1, загальна площа 31,49 кв.м.
Ухвалою суду від 06.12.2021 заяву про забезпечення позову повернуто, на підставі не додання документів, що підтверджують сплату судового збору.
Позивачем 28.12.2021 до суду надіслав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт незавершеного будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , з наступними характеристиками: секція 3, кв. 183, кількість кімнат - 1, загальна площа 31,49 кв.м.
Ухвалою суду від 29.12.2021 заяву позивача про забезпечення позову задоволено, накладено арешт та заборона вчиняти дії на відчуження третім особам майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , з наступними характеристиками: секція 3, кв. 183, кількість кімнат - 1, загальна площа 31,49 кв.м.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причин не явки суду не повідомила, проте подала заяву про слухання справи без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи до суду не з`явився, причин неявки суду не повідомив.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи;
Отже, відповідач порушив умови договору, не завершивши будівництво по теперішній час, не ввів житловий багатоквартирний будинок в експлуатацію та відповідно не передав позивачеві документи, необхідні для оформлення права власності на профінансовану квартиру, що в цілому призвело до грубого порушення прав позивача як добросовісного інвестора, який належним чином виконав договірні зобов`язання.
Спірна квартира є об`єктом фінансування в об`єкті будівництва - житловому багатоквартирному будинку, будівництво якого не завершено та який не введено в експлуатацію. Після завершення будівництва така квартира стає окремим майном. До завершення будівництва об`єкта фінансування та після виконання договірних зобов`язань з оплати погодженої сторонами вартості квартири до позивача переходять майнові права на спірну квартиру.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи зі змісту норм ст.ст. 177, 190 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, зокрема майнові права як особливий об`єкт, що є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.
Таким чином, майнові права можуть визначатись як суб`єктивне право учасників цивільних правовідносин, пов`язане з володінням, користуванням, розпорядженням речами, а також майновими вимогами, що виникають між учасниками цивільного обороту з приводу цих речей.
Приписами ст. 194 ЦК України визначено, що цінним папером є документ встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право і визначає взаємовідносини між собою, яка його випустила (видала), і власником та передбачає виконання зобов`язань згідно з умовами його випуску, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам. До особи, яка набула право власності на цінний папір, переходять в сукупності усі права, які ним посвідчуються.
Відповідно до ст.ст. 4, 7 Закону України Про інвестиційну діяльність інвестор відповідно до законодавчих актів має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, якими можуть бути будь-яке майно, а також майнові права.
За роз`ясненнями Міністерства юстиції України в листі № 19-50-2309 від 22.06.2007 року, до завершення будівництва проінвестованого об`єкта нерухомого майна та прийняття його до експлуатації інвестору належить не право власності на цей об`єкт, а майнові права на нього.
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно, в тому числі майнові права), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
При цьому, за ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів якого є визнання права.
Згідно ст. 620 ЦК України у разі невиконання обов`язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання.
Окрім того відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
З положень ч. 2 ст. 656 ЦК України вбачається, що предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.
Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. При цьому, якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ст. 658 ЦК України).
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України право чином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбачено, зокрема, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 203 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, є підставою недійсності правочину.
Відповідно до ст. З Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні майновими правами, які можуть передаватись, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.
Згідно ст. 876 ЦК України власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.
Згідно ст.ст.4, 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме (майно та їх обтяжень в редакції що діяла на момент виникнення права, обов`язковій державній реєстрації підлягають, зокрема, право власності на нерухоме майно. Однією з підстав для проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно є наявність акту прийому нерухомого майна до експлуатації.
Так, згідно з положеннями ст. 2 ЦПК України одним із завдань цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, які у відповідності до ст. 4 цього ж кодексу мають право за їх захистом звернутись до суду, яки, в свою чергу, на підставі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
При цьому, в силу ч. 2 зазначеної статті, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Крім того, за ч. 9 та ч. 10 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права), та позбавлений права відмовити у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, чіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
Таким чином, проаналізувавши всі спірні правовідносини, зокрема їх суб`єктивний склад, доводи і міркування сторін, суд приходить до висновку про правомірність звернення до суду з позовом про визнання права власності фізичної особи - позивача на предмет спору до ТОВ "Грасса Груп" як відповідача.
Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
З урахуванням наведеного вище, суд вважає позовні вимоги стосовно визнання за позивачем права власності на майнові права на проінвестовані приміщення обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 7 Закону України Про інвестиційну діяльність , ст. 9 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, ст.ст. 16, 177, 190, 194, 316, 328, 331, 334, 386, 392, 876 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 258, 259, 263-265, 273, 280, 284, 289, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грасса Груп», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобалстрой - 3» про визнання майнового (речового) права на об`єкт незавершеного будівництва- задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив за заявою відповідача, поданою у відповідності до вимог ст. 285 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя: Н.Г.Таран