Дата документу 16.06.2022 Справа № 554/9359/21
Провадження № 2/554/519/2022
Рішення

іменем України

16.06.2022 року місто Полтава

Суддя Октябрського районного суду м.Полтави Тімошенко Н.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

встановив:

28.09.2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідача, Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка ОСОБА_2 , яка була власником квартири АДРЕСА_1 .

З жовтня 1999 року позивач разом з дружиною ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 проживає у вищевказаній квартирі. на виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03.04.2001 року, 28 лютого 2002 року між позивачем та ГЖЕД-1 м. Полтави було укладено договір найму квартири АДРЕСА_1 , та прописано позивача і його сім`ю у цій квартирі.

Позивач вказує, що у липні 2021 року він звернувся до Полтавської міської ради з заявою про приватизацію вказаної квартири, однак отримав відмову, оскільки дана квартира у 1998 році передана у приватну власність шляхом приватизації та на даний час у комунальній власності Полтавської міської територіальної громади не перебуває.

Таким чином, не зважаючи на те, що з 1999 року позивач фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 , а з травня 2002 і зареєстрований у ній разом з родиною, відкрито нею володіє, утримує та сплачує всі комунальні послуги, проте позбавлений можливості у повній мірі реалізувати своє право власності на дану квартиру.

Позивач вважає, що він добросовісно заволодів спірною квартирою, тому набув права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України.

Позивач просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Ухвалою суду від 28.09.2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк представник відповідача надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого при розгляді даної справи покладалася на розсуд суду.

У судове засідання позивач не з`явився, його представник надав суду заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача просив розглядати справу без їх участі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Суддею встановлено, що ОСОБА_2 належала квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданим відділом приватизації житла 21.12.1998 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03.04.2001 року зазначено, що позивач ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 починаючи з жовтня 1999 року проживали в квартирі АДРЕСА_1 та після смерті ОСОБА_2 було зобов`язано ГЖЕД-1 в м. Полтаві укласти з ОСОБА_1 договір найму вказаної квартири.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.02.2002 року між ОСОБА_1 та ГЖЕД-1 в м. Полтаві укладено договір найму квартири ОСОБА_2 .

З тексту позовної заяви вбачається, що позивачу було відомо, що спірна квартира належить на праві власності ОСОБА_2 , як на момент його вселення так і на момент подання відповідного позову до суду.

Позивач зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 1999 року разом зі своєю родиною, відкрито нею користується.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексуУкраїни особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 13.10.2011 року «Про деякі аспекти набуття права власності на об`єкти безхазяйного нерухомого майна» інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва , а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.

Позивачем не надано доказів на підтвердження, що спірна квартира після смерті ОСОБА_2 не має іншого власника в тому числі і спадкоємців.

Жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності спадкоємців у ОСОБА_2 та відкритої спадкової справи після її смерті щодо спірного нерухомого майна позивач суду не надав.

Разом з цим, позивач посилається на родинні відносини з померлою ОСОБА_2 проте, доказів на підтвердження цим обставинам суду не надано.

Згідно листа Управління майном комунальної власності міста від 14.07.2021 року вбачається, що у 1998 році відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартира АДРЕСА_1 передана у приватну власність шляхом приватизації з використанням житлових чеків на склад сім`ї одна особа.

На даний час квартира АДРЕСА_1 у комунальній власності Полтавської міської територіальної громади не перебуває.

Отже, проаналізувавши докази по справі, суд приходить до висновку, що Управління майном комунальної власності міста є неналежним відповідачем у даній справі, а позивача відсутні необхідні умови для виникнення права власності за набувальною давністю, оскільки позивач свідомо нібито зі згоди власника почав користуватися даною квартирою та в подальшому після смерті ОСОБА_2 уклав з ГЖЕД-1 в м. Полтаві договір найму даного житла.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала хто є власником.

Враховуючи, що позивач не набув права власності на спірне житлове приміщення, натомість за життя власника первинний квартиронаймач набув право користування квартирою і це право ніким не оспорювалося та приймаючи до уваги те, що сам по собі факт користування позивачем цим майном не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю. ( Постанова Касаційного цивільного суду Верховного суду від 28.04.2020 року справа № 554/1354/18).

З огляду викладеного, підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 16, 344 ЦК України, ст. ст. 4-10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 89, 133, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суддя

ухвалила:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,- відмовити.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

відповідач: Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, м. Полтава, вул.. Соборності, 36.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.В.Тімошенко