ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3365/22 Справа № 182/27/22 Суддя у 1-й інстанції - Рибакова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Бадалян Н.О.

сторони:

позивач Нікопольська окружна прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради,

відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції в системі EASYCON, апеляційну скаргу Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року, яке ухвалено суддею Рибаковою В.В. у місті Нікополі Дніпропетровської області, відомості щодо складання повного тексту судового рішення відсутні,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року Нікопольська окружна прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради звернулась з позовом до суду до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації права приватної власності, визнання договору купівлі-продажу недійсним.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 16.11.2015 року між Нікопольською міською радою та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0035 га, кадастровий номер :03:117:0004. Вказаний договір оренди зареєстрований 28.12.2015 року Державним реєстратором Нікопольського міськрайонного управління юстиції Шевченко М.О. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 16) зі строком дії до 27.12.2020 року.

02.06.2021 року до виконавчих органів Нікопольської міської ради звернувся громадянин ОСОБА_2 із заявою про надання в оренду земельної ділянки за фактичним розміщенням нежитлової будівлі на АДРЕСА_1 , площею 0,0035 га, кадастровий номер :03:117:0004.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна «Нежитлова будівля» площею 25,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , з 26.01.2021 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речовийх прав на нерухоме майно встановлено, що об`єкт нерухомого майна «Нежитлова будівля» площею 25,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , з 19.06.2020 року по 26.01.2021 року належав на праві приватної власності ОСОБА_1 попередній власник (1/1 частка) на підставі договору оренди земельної ділянки.

Разом з цим, відомості щодо надання у користування та реєстрації відповідних дозвільних документів ОСОБА_1 у зв`язку із будівництвом об`єкта нерухомого майна площею 25,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні. Відповідно до інформації наданої виконавчим комітетом Нікопольської міської ради листами №3005/21 від 25.08.2021 та №4314/21 від 08.12.2021 встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:117:0004 по АДРЕСА_1 не передавалась у користування (оренду) фізичним або юридичним особам та згідно відомостей Державного земельного кадастру є комунальною власністю.

Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_1 з метою створення передумов до подальшого незаконного заволодіння зазначеною земельною ділянкою та створення видимості обґрунтованого її зайняття вжито заходи, спрямовані на безпідставну державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на ній. Враховуючи викладене просить: 1) зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою комунальної власності шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки кадастровий номер :03:117:0004 площею 0,0035 га по АДРЕСА_1 ; 2) скасувати державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на нежитлову будівлю А-1 площею 25,3 кв.м., що розташована на АДРЕСА_1 проведену рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Сучковою Т.Ф. від 19.06.2020 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 116, номер запису - 36962633) з одночасним припиненням права приватної власності; 3) визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі А-1 площею 25;3 кв.м., що розташована на АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, видавник: Хамула Н.Г. 26.01.2021 року, з одночасним припиненням права приватної власності.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року відмовлено у відкритті провадження, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

В апеляційній сказі Нікопольська окружна прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неврахування всіх обставин справи.

Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позовною вимогою є скасування державної реєстрації права приватної власності зареєстроване за ОСОБА_1 набуте нею без достатніх правових підстав, з одночасним припиненням права приватної власності. Інші позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу та звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки комунальної форми власності є похідними вимогами.

Прокурором не оскаржувався договір оренди земельної ділянки від 16.11.2005 року між Нікопольською міською радою та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0035 га, кадастровий номер :03:117:0004, оскільки він не є правовстановлюючим документом в розумінні норм чинного законодавства та на час звернення з позовом припинив свою дію.

Крім того, на час звернення з позовом ОСОБА_1 припинила здійснення господарської діяльності як фізична особа-підприємець з 12.05.2020 року, а тому не могла здійснювати жодних дій , як господарюючий об`єкт.

Скаржник вважає, що даний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області Дидюк Н.О., яка в режимі онлайн підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, наданих відзивів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження, виходив з того, що даний спір, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду господарських і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити з прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи тощо.

Відповідно до положень частини першої статті 19 ЦПК Українисуди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних індивідуальних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, те, що суб`єктний склад такого спору включає, як правило, фізичну особу, яка є стороною цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин (стаття 19 ЦПК України).

Разом з тим, відповідно до положень пунктів 3, 6 та 13 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; та вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20), від 26 травня 2020 рокуу справі № 908/299/18(провадження № 12-136гс19); від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18); від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б(провадження № 12-143гс19).

Як вбачається з матеріалів справи Нікопольська окружна прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому ставила питання про визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлової будівлі А-1 площею 25;3 кв.м., що розташована на АДРЕСА_1 , укладений між фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г. 26.01.2021 року, з одночасним припиненням права приватної власності та як наслідок скасування державної реєстрації.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 12.05.2020 року припинила здійснення господарської діяльності як фізична особа-підприємець.

Таким чином, на момент укладання договору купівлі продажу нежитлової будівлі укладеного 26.01.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , остання діяла як фізична особа, а не як господарюючий об`єкт.

Колегія суддів вважає, що предметом позову є правомірність набуття фізичною особою права власності на нерухоме майно, а тому правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Вимоги позивача Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області щодо відшкодування судових витрат не можуть бути задоволені судом апеляційної інстанції, оскільки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, питання про розподіл судових витрат у справі суд вирішує під час ухвалення рішення, у зв`язку з чим питання про розподіл судового рішення в даній справі буде вирішено судом першої інстанції під час ухвалення рішення по суті.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вимогам процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання, згідно вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області задовольнити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року скасувати, направити цивільну справу до суду першої інстанції для вирішення в порядку ЦПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає

Повний текст постанови складено 15 червня 2022 року.

Головуючий

Судді: