Справа № 180/542/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Тананайської Ю.А., за участю секретаря Назаренко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Марганець Дніпропетровської області в порядку спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу №180/542/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 6900 гривень.

В позовній заяві позивач зазначила, що вона з відповідачем має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За рішенням суду, відповідач на її користь сплачує аліменти на утримання сина щомісячно. В 2021 році лікарем ортодонтом встановлено діагноз - відкритий прикус, дистонія верхніх ікол, звуження верхньої щелепи та рекомендовано ортодонтичне лікування. Всього, на теперішній час, витрачено на лікування сина 13800 гривень. Наголошувала, що займається лікуванням самостійно.

Просить стягнути половину понесених витрат в сумі 6900 гривень.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 травня 2022 року відкрито провадження у справі, в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала отримана відповідачем 1 червня 2022 року.

Відповідач ОСОБА_2 надав заяву, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, зазначив, що надавав додатково допомогу, але не має квитанцій на підтвердження цього, також надавала допомогу його матір, надав довідку про свій дохід та стан здоров`я.

Дослідивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, 25.01.2008 року.

Згідно ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як зазначає позивач, відповідач сплачує аліменти на утримання сина. Доказів на підтвердження цього, а також розміру аліментів, суду не надано.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

У п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Аналізуючи положення ст. 185 СК України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Тобто, якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині.

При цьому, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Позивачем будь-яких медичних документів суду не надано.

На підтвердження позовних вимог позивачем ОСОБА_1 надано копію довідку Фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 1 квітня 2021 року та квитанції про прийняття нею коштів за період з липня 2021 року по січень 2022 року.

Довідку від 1 квітня 2021 року суд вважає неналежним доказом, оскільки вона не містить підпису особи, яка її видала. Крім того , суду не надано підтвердження, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 має ліцензію Міністерства охорони здоров`я та має право надавати медичні послуги. Згідно змісту довідки при огляді встановлено тільки попередній діагноз та зазначено рекомендації. Відомості про фактичне лікування, його тривалість, періодичність відсутні. Також відсутній розрахунок вартості лікування.

Квитанції про прийняття ФОП ОСОБА_5 коштів за період з липня 2021 року по січень 2022 року на суму 13800 гривень, суд вважає недопустимими доказом понесених додаткових витрат позивачем , оскільки в них зазначено особу, від якої прийнято кошти ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а позивачем по справі є ОСОБА_7 , яка змінила прізвище на ОСОБА_8 , згідно свідоцтва про шлюб від 22 січня 2022 року, та шість квитанцій не містять підпису та прізвища особи, яка приймала кошти.

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77, 78 ЦПК України докази повині бути належними та допустимими.

Враховуючи викладене, оцінюючи надані докази, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 258, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 29.06.2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя: Ю. А. Тананайська