ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1980/21 Номер провадження 22-ц/814/1498/22Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю.О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

Розглянула в порядку письмового провадження, в судовому засіданні у м. Полтаві, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Каплинцівське" на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 31 березня 2022 року, в складі судді Ощинської Ю.О., дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена, по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Каплинцівське" про стягнення боргу за договором оренди,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором оренди земельної ділянки з урахуванням індексу інфляції в розмірі 3387,95 грн., 3% річних в розмірі 99 грн., пеню в розмірі 503,40 грн., а всього 3993,35 грн. та понесені судові витрати у розмірі 3000 грн.

Вказувала, що вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8900 га (кадастровий номер :00:003:0002), що розташована на території Дейманівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області та була передана товариству в оренду, строк дії якої скінчився 20.10.2020.

Після закінчення строку дії договору оренди, відповідач не виплатив орендну плату за 2020 рік, розмір якої згідно до п. 4.3 Договору складає 3871,56 грн.

Вважає, що в зв`язку з порушенням строків виконання грошового зобов`язання підприємства повинно виплатити їй заборгованість по орендній платі з урахуванням санкцій ст. 625 ЦК України.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 31 березня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Каплинцівське» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди земельної ділянки, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 3387,95 грн., 3% річних у розмірі 99 грн. та пеню у розмірі 503,40 грн., а всього на загальну суму 3990,35 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Каплинцівське» на користь ОСОБА_1 сплачений нею при зверненні з позовом до суду судовий збір в розмірі 908 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Каплинцівське» на користь ОСОБА_1 у відшкодування понесених нею витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Рішення суду мотивовано доведеністю позивачем факту невиконання відповідачем умов договору щодо своєчасної виплати орендної плати та наявністю в зв`язку з цим підстав для стягнення заборгованості по орендній платі із застосуванням санкцій ст. 625 ЦК України у вигляді 3% річних, індексу інфляції та пені.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині стягнення заборгованості по орендній платі з урахуванням пені, ПрАТ «Каплинцівське» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення пені, зменшивши розмір заборгованості.

Зокрема вказує на відсутність правових підстав для стягнення пені як неустойки, яка не передбачено умовами договору, з огляду на не встановлений законодавством її розмір.

Також зазначає, що розмір орендної плати, що підлягає стягненню необхідно визначати без утримання податків та інших обов`язкових платежів, що в кінцевому розрахунку буде становити 2486,74 грн.

Рішення суду в частині стягнутих витрат на правову допомогу сторонами не оскаржується, а тому в колегії суддів відсутні підстави для його перегляду в цій частині.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове її задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 942777 від 16 листопада 2006 року, є власником земельної ділянки площею 2,890 га розташованої на території Дейманівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :00:003:0002.

З 01.08.2013 року діяв договір оренди вказаної земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Каплинцівське», строк дії якого закінчився відповідно у жовтні 2020 року.

В зв`язку з невиплатою орендарем на момент закінчення строку дії договору орендної плати за 2000 рік, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїм прав. При цьому просила також стягнути пеню, передбачену умовами договору оренди та 3% річних та інфляційні втрати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку про доведеність факту не виплати позивачу орендної плати за 2020 рік, яка підлягає стягненню на її корись з урахуванням положень ст. 625 ЦК України як санкцій за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та пені як неустойки.

Колегія суддів, погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення заборгованості по орендній платі, 3% річних та індексу інфляції, не може в повній мірі погодитися зі стягнутим розміром пені за період з 01.01.2021 по 25.01.2022.

Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Каплинцівське» з 01.08.2013 по жовтень 2020 діяв договір оренди землі, власником якої є позивач.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її виплати.

Частиною 2 ст. 409 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Пунктом 4.3 договору оренди передбачена річна орендна плата за використання об`єкта оренди, починаючи з дати реєстрації права оренди в розмірі 5 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки визначеної в пункті 2.3 цих договорів яка складає 3871,56 грн. за 1 рік.

Пунктом 4.4 договору орендар зобов`язувався вносити орендну плату до 31 грудня відповідного року оренди.

Також пунктом 13.1 договору за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за договором визначено, що сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства України та договору.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (пункт 1 частини першої статті 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши порушення умов договору щодо своєчасної виплати орендодавцю орендної плати за 2020 рік, суд першої інстанції правомірно стягнув з товариства на користь позивача розмір заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в загальній сумі 3486,95 грн., яка в даному випадку діє як санкція за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим, задовольняючи вимоги в частині стягнення з орендаря пені в розмірі 503,40 грн., місцевий суд обрахував період нарахування останньої з 01.01.2021 по 25.01.2022, тобто за один рік та 25 днів.

При цьому суд не врахував, що у відповідності до норм п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Тобто, в даному випадку з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня за період з 01.01.2021 по 01.01.2022, у зв`язку з чим рішення суду в частині визначення розміру пені підлягає зміні внаслідок зменшення її розміру з 503,40 грн до 465,20 грн.

Доводи апелянта щодо відсутності підстав для стягнення пені оскільки законодавством не встановлений розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання не заслуговують на увагу.

За змістом ст. 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.7 договору оренди землі у випадку несплати орендної плати з вини орендаря з орендаря справляється пеня в розмірі згідно законодавства.

Тобто, вказаним пунктом договору сторони чітко передбачили відповідальність за порушення строків виплати орендної плати у вигляді пені як неустойки.

Обраховуючи розмір зазначеної неустойки, суд виходив з подвійної облікової ставки Національного банку України, оскільки інший порядок її обрахування самими умовами договору не визначено, має місце лише застереження щодо справляння такої пені в розмірі згідно законодавства.

Враховуючи, що сторони визначили відповідальність орендаря шляхом стягнення пені, яка визначається згідно чинного законодавства, колегія суддів не вбачає підстав для відмови в цій частині позову.

Посилання апелянта щодо необхідності стягнення суми орендної плати без урахування податків та зборів є помилковим.

За приписами п. 170.1.1. ч. 170.1. ст. 170 Податкового кодексу України, податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

При цьому, об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі.

Таким чином при перерахуванні стягнутої на підставі рішення суду орендної плати орендар (боржник у виконавчому провадженні) зобов`язаний утримати з неї та сплатити у передбаченому законодавством порядку ПДФО та ВЗ.

Відповідач як податковий агент при виконанні даного рішення суду зобов`язаний буде самостійно нарахувати, утримати та сплатити податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі до бюджету від імені та за рахунок платника податку від суми стягнутої суми.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, зміню рішення або ухвалюю нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи зазначене, підстав для задоволення апеляційної скарги та прийняття нового рішення про відмову в стягненні пені як неустойки за порушення строків виплати орендної плати - не має.

Разом з цим, судове рішення підлягає зміні у зв`язку із зменшенням розміру обрахованої судом пені, внаслідок застосування до вимог про її стягнення спеціальної позовної давності в один рік.

Зважаючи на зміну рішення в частині стягнутої пені, наслідком чого є зменшення всієї суми, підлягаючої до стягнення з орендаря на користь орендодавця, зменшенню підлягає і стягнутий на користь позивача судовий збір - з 908 грн. до 898,92 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п. 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Каплинцівське" задовольнити частково.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 31 березня 2022 року змінити, зменшивши стягнутий з Приватного акціонерного товариства «Каплинцівське» на користь ОСОБА_1 розмір пені з 503,40 грн. до 465,20 грн., визнавши загальний борг за невиплату орендної плати в розмірі 3952,15 грн.

Зменшити стягнутий рішенням суду судовий збір з 908 грн. до 898,92 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 червня 2022 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.