Справа № 346/1225/22
Провадження № 2/346/837/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю: секретаря Рокіщук Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право на користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

позовні вимоги обґрунтовуються тим, що квартира АДРЕСА_1 , належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 30.03.1995р. та договору дарування. У вказаному помешканні зареєстроване також місце проживання колишнього чоловіка позивача ОСОБА_2 та її брата ОСОБА_3 .

Через негативні відносини в сім`ї позивача припинила сімейні відносини з ОСОБА_2 та протягом останніх десяти років з ним не проживає, спільне господарство не веде. В 2013 році шлюб між ними розірвано рішенням суду. З того часу колишній чоловік не проживає у цій квартирі та вказаним житлом не користується. Позивач зазначає, що неодноразово просила цього відповідача зняти з реєстрації місця проживання, однак, він відмовлявся виконати її прохання та змінити місце реєстрації свого проживання.

Відповідач ОСОБА_3 взагалі ніколи фактично не проживав у цій квартирі, однак, через проблеми з працевлаштуванням потребував наявності місця реєстрації в цьому помешканні позивача. Проте, понад 10 років тому ОСОБА_3 виїхав за межі України і адреса його фактичного проживання позивачу не відома.

Наявність реєстрації місця проживання відповідачів у даній квартирі створює позивачу перешкоди в користуванні своїм майном, оскільки вона не може оформити субсидію на комунальні послуги. В зв`язку з тим, що відповідачі будь-якої участі в утриманні квартири не беруть, про її схоронність не дбають, комунальні послуги не оплачують, що порушує права позивача як власника, то остання просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування вказаним житлом.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, 23.05.2022р. до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_4 , в якій вона просить суд розглянути справу за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують.

Відповідачі в судове засідання не повторно з`явилися, про час і місце судових засідань повідомлялися своєчасно та у встановленому законом порядку, а саме за вищевказаним зареєстрованим їх місцем проживання. На адресу суду повернулися судові виклики кожного з відповідачів з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», відзив на позов чи заяв про розгляд справи у їх відсутності відповідачі не подали.

Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд розглядає справу у відсутності відповідачів і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача в своїй заяві не заперечила.

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва на право власності, виданого 30.03.1995 р. Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації та договору дарування часток квартири від 31.07.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Антонюк О.В., квартира АДРЕСА_1 належить позивачу. Її право власності на це майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується даними витягу з цього Реєстру (а.с.5, 10-12).

Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України)

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право на захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а саме, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього.

Згідно з даними довідки, виданої виконкомом Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області 10.11.2021 р. № 1857, в належній позивачу, вказаній квартирі, зареєстроване місце проживання сторін, тобто і відповідачів (а.с.6).

Судом також встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.01.2013 р. шлюб між ОСОБА_5 (позивачем) та ОСОБА_2 розірвано (а.с.13).

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , позивач 25.06.2013 року змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с.7).

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідачі понад 1 рік не проживають в спірному помешканні.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Отже, відповідачів слід визнати такими, що втратили право на користування спірним житловим приміщенням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, , ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263, 265, 280-284, 353, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня ухвалення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі виготовлено 30.05.2022 року.

Суддя Калинюк О. П.