Справа № 461/1271/21 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/2658/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук

при секретарі: К.О. Ждан

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ЛКП «Старий Львів» про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю, -

в с т а н о в и в:

17.02.2001 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися з позовом до ОСОБА_5 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ЛКП «Старий Львів» про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю.

В обгрунтування позову покликалися на те, що у мешканців будинку по АДРЕСА_1 наявні перешкоди у користуванні спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку, а саме внутрішнім двором, які створює ОСОБА_5 та полягають у тому, що у внутрішньому дворі будинку без погодження з ними постійно знаходяться два його автомобілі, гараж та собака. Окрім того, ОСОБА_5 створює їм перешкоди у користуванні підвальним приміщення в будинку АДРЕСА_1 , зайнявши його своїми особистими речами. Внаслідок таких дій ОСОБА_5 вони повністю позбавлені можливості користуватися цим підвальним приміщенням, у якому наявні комунікації будинку. Просять позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд з порушенням цивільно-процесуального закону розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Вони подавали суду клопотання про розгляд справи з викликом сторін, і таке їх клопотання ґрунтувалося на тому, що вони хотіли довести перед судом чинення їм перешкод в користуванні спільною власністю, оскільки відповідач заперечує, що саме він чинить їм перешкоди та заперечує факт приналежності йому двох автомобілів, гаража, собаки, особистих речей в підвалі у дворі внутрішнього користування.

Крім того вважають, що суд безпідставно відмовив у клопотанні про допит свідків, чим порушив принцип змагальності та рівності сторін.

Відмовляючи позивачам у задоволенні клопотання про витребування доказів та залучення співвідповідачем ЛКП ЛКП «Старий Львів», всупереч п.3,4 ч.5 ст.12 ЦПК України, суд не сприяв учасникам судового процесу у реалізації ним своїх прав, передбачених ЦПК України.

Просять рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

У засіданні суду апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 скаргу підтримали з підстав, наведених у ній, просила скаргу задоволити.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 скаргу підтримали, просили скаргу задоволити.

Надали суду пояснення з приводу чинення їм перешкод відповідачем в користуванні внутрішнім двором. Зокрема, зазначили, що двері, які ведуть у внутрішній двір через перший поверх будинку, відповідач закриває на ключ, доступу до двору ніхто з мешканців будинку не має, на прохання відкрити двір відповідач не реагує.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8 проти скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ч.2 ст.382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 листопада 2011 року N 14-рп/2011 встановлено, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення.

Рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 року по справі №4-рп/2004 встановлено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків.

У відповідності до ч.1 ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників та співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.1, 2 ст.369 ЦК України).

Встановлено, що квартира АДРЕСА_2 перебуває у власності ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 21.01.2020 року.

Квартира АДРЕСА_3 перебуває у власності ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №139175992 від 26.09.2018 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується копією паспортів /а.с.26-27/.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 28.12.2001 року квартира АДРЕСА_5 на праві спільної приватної власності належить ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , що підтверджується копією такого /а.с.92/. Згідно Свідоцтві про право власності на квартиру, до квартири належить «Комора в підвалі 18,8 кв.м», що відповідає даним технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , та складається з таких підвальних приміщень - 8,8; 6,9; 3,1 кв.м = 18,8 кв.м /а.с.93/, а відповідач є співвласником підвального приміщення площею 18,8 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте юридично забезпечена можливість здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження власника належним йому майном не може виходити за рамки, встановлені правовими нормами, що регулюють відносини у сфері власності.

Правовим регулюванням відносин спільної сумісної власності в Україні визначаються особливості здійснення прав власників виходячи з її правового режиму. Ці особливості полягають у різних формах реалізації відповідного права: при спільній сумісній власності - шляхом взаємного волевиявлення усіх співвласників, при спільній частковій власності - лише за волею власника відповідної частки, виділеної в натурі з майна, що є у спільній сумісній власності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 є співвласником квартири АДРЕСА_5 . Окрім того, в технічному паспорті на вказану квартиру зазначено, що така складається з однієї кімнати, житловою площею 14,9 кв.м, кухні площею 11,0 кв.м, ванної кімнати площею 2,3 кв.м, вбиральні площею 1,2 кв.м, коридор площею 10,2 і 3,6 кв.м, підвал 8,8; 6,9; 3,1 кв.м = 18,8 кв.м.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , районний суд виходив з того, що такі не надали суду доказів того, що відповідач користується підвальним приміщенням, яке не належить йому на праві власності, а також не надано доказів того, що за вказаною адресою наявні інші підвальні приміщення, що не належать відповідачу, не зазначено їх площу. Окрім того, відповідно до технічного паспорта на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , інвентартий номер 765, виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 13.08.2007 року, власником гаража зазначено матір відповідача ОСОБА_9 . Також, даний гараж відображено на копії плану м.Львова /а.с.94-95/, що свідчить паро те, що такий не збудовано відповідачем. Матеріали справи також не містять доказів того, що автомобіль, будинок для собаки та собака, які знаходяться в спільному дворі будинку, належать саме відповідачу ОСОБА_5 . Крім того, оскільки відповідач ОСОБА_5 є співвласником квартири у вищенаведеному будинку та співвласником прибудинкової території (внутрішнього двору), він вправі користуватися таким.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів погоджується не повністю.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Тому, висновок районного суду про те, що тягар доказування чинення їм перешкод в користуванні спільним двором лежить лише на позивачах, суперечить принципу змагальності цивільного судочинства, та на думку колегії суддів, є помилковим.

Крім того, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного проваження (а.с.51), без виклику сторін, з врахуванням лише доказів, які надано сторонами, клопотання позивачів про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та про виклик свідків (ас.166-167) та про витребування доказів (а.с.168) не було задоволено судом, що призвело, на думку колегії суддів, до неповного з`ясування обставин справи.

Як вбачається з численних заяв позивачів в органи поліції, департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Галицького районної адміністрації Львівської міської ради, директора ЛКП «Старий Львів» та досудової письмової претензії до відповідача ОСОБА_13 , а також фотографій внутрішнього двору будинку, між сторонами наявний тривалий спір щодо користування внутрішнім двором будинку, а також спір з приводу розміщення в спільному дворі собаки, будинку для собаки та автомобіля (а.с.12-25).

Оскільки відповідачем не спростовано, що собака, будинок для собаки та автомобіль належать не йому, колегія суддів вважає, що суд прийшов до передчасного висновку, що право позивачів на користування внутрішнім двором не порушено.

Враховуючи, що в засіданні суду апеляційної інстанції знайшло підтвердження чинення позивачам перешкод в користуванні внутрішнім двором будинку з боку відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати та ухвалити у справі нову постанову, якою позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволити частково.

Зобов`язати ОСОБА_5 усунути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перешкоди в користуванні внутрішнім двором будинку АДРЕСА_1 шляхом надання доступу до нього.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 червня 2021 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов задоволити частково.

Зобов`язати ОСОБА_5 усунути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перешкоди в користуванні внутрішнім двором будинку АДРЕСА_1 шляхом надання доступу до нього.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 червня 2022 року.

Головуючий: Н. П. Крайник

Судді: О. М. Ванівський

О. Я. Мельничук