П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року м. Київ

Справа № 760/2309/21

Провадження: № 22-ц/824/4160/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Вербової І.М., Нежури В.А.,

секретар Івасенко І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Пасюкова Володимира Вікторовича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Шереметьєвої Л.А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

В січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтувавши його тим, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25 квітня 2013 року був розірваний її шлюб з ОСОБА_2 . Від шлюбу з відповідачем вони мають двох доньок. За час спільного проживання ними було придбано рухоме майно, що є об`єктом спільної власності подружжя. Зокрема, за період перебування з відповідачем у шлюбі ними спільно були придбані: квартира загальною площею 89, 20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; вантажний автомобіль DAF, д.н.з. НОМЕР_1 ; вантажний автомобіль DAF, д.н.з. НОМЕР_2 ; вантажний автомобіль DAF, д.н.з. НОМЕР_3 ; вантажний автомобіль DAF, д.н.з. НОМЕР_4 ; автомобіль BMW Х5, д.н.з. НОМЕР_5 ; напівпричіп, д.н.з. НОМЕР_6 ; напівпричіп, НОМЕР_7 ; напівпричіп, д.н.з. НОМЕР_8 ; напівпричіп, д.н.з. НОМЕР_9 ; напівпричіп, д.н.з. НОМЕР_10 ; напівпричіп-цистерна, д.н.з. НОМЕР_11 . Автомобілі та причепи були придбані в шлюбі до моменту припинення ведення спільного господарства за їх спільні кошти як подружжя. Після розірвання шлюбу, з метою поділу майна, яке було набуте під час шлюбу, 11 грудня 2015 року вона уклала договір на представництво її інтересів в суді з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Однак, представники, знаючи про дати та час розгляду справи у Солом`янському районному суді міста Києва, умисно двічі не прибули в судове засідання, що може свідчити про ігнорування ними розгляду справи у суді. При цьому, шляхом зловживання її довірою, свідомо вводили її в оману щодо розгляду справи за позовом про поділ майна. Такі дії вказаних представників з неналежного представлення її інтересів призвели до прийняття судом рішення від 05 вересня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду. Окрім того, після розірвання шлюбу вона звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, який рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року був задоволений частково, стягнуто з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в твердій грошовій сумі 1860,00 грн. на кожну дитину. Проте, починаючи з 2017 року, відповідач припинив сплачувати аліменти на дітей, утримувати їх самостійно їй стало важко. Зазначила, що з відповіді Головного сервісного центру МВС України, наданої на адвокатський запит її представника, стало відомо, що всі вказані авто були де-юре продані, однак де-факто залишились у власності відповідача. Відмітила, що, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що саме по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте, розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою. Просила визнати рухоме майно спільною сумісною власністю та в порядку його поділу визначити належну їй частку від продажу вказаного майна і стягнути з відповідача 3 006 666,52 грн компенсації.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Пасюков В.В. в інтересах ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні жодним чином не заперечує щодо презумпції спільності майна, яке вибуло з володіння позивача без її згоди. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи та не було спростовано представником відповідача, при відчуженні транспортних засобів відповідач діяв без згоди позивача, що суперечить вимогам закону, тим самим порушивши її майнові права як співвласника майна. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 22 травня 2018 року у справі №369/6815/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц, вказав, що перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову. Однак, суд першої інстанції не надав оцінку тій обставині, що ОСОБА_1 у встановлені законом строки вже зверталась до суду з позовом про поділ майна, однак була обдурена її представниками, які вчинили відносно неї шахрайські дії. Окрім того, посилався на практику Верховного Суду, зокрема щодо застосування позовної давності. Зазначив, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/11027/18 суд звернув увагу на те, що якщо особі завдано шкоди, то вона може вважатися такою, що довідалася або могла довідатися про порушення свого права не з того дня, коли їй стало відомо про вчинення дій, якими може бути завдано шкоди, а з дня, коли вона має змогу оцінити розмір такої шкоди. Додатково відмітив, що за відсутності згоди позивача на відчуження спірного майна вона має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого майна.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Чучковська А.В. в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, сторони з 26 грудня 1998 року перебували в шлюбі, який був розірваний рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 квітня 2013 року(т. 1 а.с. 17-18).

За час шлюбу сторонами було придбано майно:

- квартира АДРЕСА_1 ;

- вантажний автомобіль DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- вантажний автомобіль DAF, державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- вантажний автомобіль DAF, державний номерний знак НОМЕР_4 ;

- напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_12 ;

- напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_13 ;

- напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_9 ;

- напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_10 .

В грудні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом про розподіл майна подружжя шляхом стягнення з відповідача на її користь компенсації вартості квартири АДРЕСА_1 та транспортних засобів, перелік яких приведений у даному позові і є предметом спору в справі.

В подальшому до розгляду суду прийняті зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю квартири.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 був залишений без розгляду у зв`язку з повторною неявкою представників позивачки до суду.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В порядку поділу майна подружжя за сторонами було визнано право власності по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 , за кожним (т. 1 а.с. 89 - 100).

Листом Головного сервісного центру МВС від 23 грудня 2020 року № 1657 на повідомлено наступне.

Щодо вантажного автомобіля DAF, д.н.з. НОМЕР_2 зазначено, що територіальним сервісним центром № 8046 РСЦ МВС в м. Києві здійснено перереєстрацію транспортного засобу DAF 95.380, 2000 року випуску, VIN НОМЕР_14 , об`єм двигуна 12580 см. куб. з ОСОБА_2 на нового власника - ОСОБА_5 , який станом на 01 грудня 2020 року є власником даного транспортного засобу без заміни номерних знаків НОМЕР_2 на підставі договору купівлі-продажу № 678/8046 від 22 грудня 2015 року.

Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру МВС в м. Києві листом від 02 вересня 2021 року №31/26-9283 вх. повідомив, що договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу знищений у зв`язку з закінченням строку зберігання (т. 1 а.с. 19 - 21; 197-201).

Щодо напівпричепу д.н.з. НОМЕР_6 зазначено, що 31 грудня 2015 року територіальним сервісним центром № 3243 РСЦ МВС в Київській області здійснено перереєстрацію транспортного засобу KRONE SDP 27, VIN НОМЕР_15 , 1998 р.в. з ОСОБА_2 на нового власника - ОСОБА_6 з заміною номерних знаків на підставі укладеного 31 грудня 2015 року у ТСЦ № 3243 договору купівлі-продажу № 3243/2015/487.

Згідно з інформацією Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Київській області від 09 червня 2021 року №31/10/3243-466, договір купівлі-продажу №3243/2015/487 від 31 грудня 2015 року знищено на підставі наказу МВС України від 10 січня 2014 року № 5/ДСК та наказу Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5 (т. 1 а.с. 19 -21; 176)

Щодо напівпричепу д.н.з. НОМЕР_7 зазначено,що 30 грудня 2015 року територіальним сервісним центром № 6541 РСЦ МВС в Херсонській області транспортний засіб КЕМРЕ SР34-3, 1999 р.в. VIN НОМЕР_16 , власником якого значився ОСОБА_2 , знято з обліку для реалізації, номерні знаки здані на склад ТСЦ № 6541.

29 березня 2017 року зазначеним підрозділом зроблено вторинну реєстрація транспортного засобу на нового власника - ПП «ТРАНС ЛОДЖИСТИК СЕРВИС», який станом на 01 грудня 2020 року є власником цього транспортного засобу з видачею нових номерних знаків на підставі договору купівлі-продажу № 645 від 30 грудня 2015 року.

Згідно з інформацією Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Херсонській області від 27 травня 2021 року №31/21/41-358, договір купівлі-продажу №645 від 30 грудня 2015 року знищено на підставі наказу МВС України від 10 січня 2014 року № 5/дск (т. 1 а.с. 19 -21; 168).

Щодо напівпричепу д.н.з. НОМЕР_9 вбачається, що 22 грудня 2015 року територіальним сервісним центром № 8046 РСЦ МВС в м. Києві було здійснено перереєстрацію транспортного засобу GTI LAB 9000, 1999 р.в., VIN НОМЕР_17 з ОСОБА_2 на нового власника ОСОБА_5 без зміни номерних знаків НОМЕР_9 на підставі договору купівлі- продажу № 679/8046 від 22 грудня 2015 року.

Станом на 01 грудня 2020 року власником даного транспортного засобу є ОСОБА_7 .

Відповідно до листа Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в м. Києві від 02 вересня 2021 року №31/26-9283 вх, справи, строк зберігання яких закінчився, в тому числі вказаний договір купівлі-продажу, знищені (т. 1 а.с. 19 -21; 197-201).

Щодо напівпричепу д.н.з. НОМЕР_10 вбачається, що 22 грудня 2015 року територіальним сервісним центром № 8046 РСЦ МВС в м. Києві було здійснено перереєстрацію транспортного засобу FRUEHAUF TD 35С1, 1998 р.в., VIN НОМЕР_18 з ОСОБА_2 на нового власника ОСОБА_8 , який станом на 01 грудня 2020 року є його власником без зміни номерних знаків на підставі договору купівлі-продажу № 651/8046 від 22 грудня 2015 року.

Листом Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в м. Києві від 02 вересня 2021 року №31/26-9283 вх повідомлено, що документи, строк зберігання яких закінчився, в тому числі договір № 679/8046 від 22 грудня 2015 року, знищені (т. 1 а.с. 19 -21; 197-201).

Щодо вантажного автомобіля DAF, д.н.з. НОМЕР_1 та вантажного автомобіля DAF, д.н.з. НОМЕР_4 - вказані транспортні засоби на відповідача не реєструвалися і номерні знаки НОМЕР_1 та НОМЕР_11 не видавалися.

Щодо напівпричепу д.н.з. НОМЕР_8 : 19 грудня 2015 року територіальним сервісним центром № 6342 РСЦ МВС в Харківській області здійснено перереєстрацію транспортного засобу SAMRO ST 39 МНРА, 2005 р.в., VIN НОМЕР_19 з ОСОБА_2 на нового власника - ОСОБА_5 без зміни номерних знаків НОМЕР_8 на підставі нотаріально оформленого 19 грудня 2015 року договору купівлі-продажу серії НАС № 586174.

Відповідно до даного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Азаровою Н.І., зазначений транспортний засіб належав відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_20 , виданого Центром ДАІ 6301 м. Харкова 03 березня 2015 року.

17 лютого 2017 року ТСЦ № 5964 РСЦ МВС в Сумській області даний транспортний засіб перереєстровано на нового власника - ОСОБА_9 , який станом на 01 грудня 2020 року є власником даного транспортного засобу згідно договору купівлі-продажу № 5946/2017/335207.

Щодо вантажного автомобіля DAF, д.н.з. НОМЕР_21 : 19 грудня 2015 року територіальним сервісним центром № 6342 РСЦ МВС в Харківській області здійснено перереєстрацію транспортного засобу DAF95 XF 430, 1999 р.в., VIN НОМЕР_22 , об`єм двигуна 12580 см.куб. з ОСОБА_2 на нового власника - ОСОБА_5 , який станом на 01 грудня 2020 року є власником даного транспортного засобу без заміни номерних знаків НОМЕР_21 на підставі договору купівлі-продажу серії НАС № 586174.

Щодо напівпричепа-цистерни д.н.з. НОМЕР_11 : інформація про реєстрацію транспортного засобу - на відповідача з видачею таких номерних знаків відсутня. Номерні знаки НОМЕР_11 на напівпричіп-цистерну не видавалися.

Інформація про реєстрацію транспортного засобу BMW Х5 на ОСОБА_2 з видачею номерних знаків НОМЕР_5 також відсутня.Номерні знаки НОМЕР_5 на транспортний засіб BMW Х5 не видавались.

Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 02 грудня 2013 року, якою відповідач уповноважував ОСОБА_10 розпоряджатися транспортним засобом DAF, д.н.з. НОМЕР_1 , транспортний засіб належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого МРЕВ-5 ДАІ УМВС України в м. Києві 31 грудня 2005 року.

Згідно довіреності від 02 грудня 2013 року, відповідач уповноважував ОСОБА_10 розпоряджатися транспортним засобом - автомобілем марки DAF, д.н.з. НОМЕР_4 , в якій зазначено, що транспортний засіб належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого УДАІ УМВС України в м. Києві 08 грудня 2007 року (т. 1 а.с. 19 - 21; 131 - 132)

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За правилами ч.1 ст.68 кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 68 СК України, розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Вирішуючи питання про поділ майна подружжя суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Проте, розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за правилами ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Належним чином дослідивши наявні в матеріалах справи, суд першої інстанції правильно вважав, що рухоме майно, а саме: вантажний автомобіль DAF, д.н.з. НОМЕР_2 , напівпричеп д.н. НОМЕР_6 , напівпричеп д.н.з. НОМЕР_7 , напівпричеп д.н.з. НОМЕР_9 , напівпричеп д.н.з. НОМЕР_10 , реалізоване відповідачем після розірвання шлюбу в грудні 2015 року, є спільним сумісним майном подружжя та належить сторонам у рівних частках. При цьому, відповідач, відчужуючи вказане рухоме майно, діяв без згоди позивачки як співвласника майна, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Також, правильними є і висновки суду першої інстанції про те, що транспортні засоби: вантажні автомобілі DAF д.н.з. НОМЕР_1 , та DAF, д.н.з. НОМЕР_4 були придбані сторонами в шлюбі та належать до спільного майна подружжя, однак, будь-яких доказів їх відчуження відповідачем матеріали справи не містять.

Оскільки напівпричеп д.н.з. НОМЕР_8 та вантажний автомобіль DAF, д.н.з. НОМЕР_21 набуті відповідачем після розірвання шлюбу, суд правильно виходив із того, що це рухоме майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак, не підлягає поділу.

Із переліку спільного майна подружжя суд правомірно виключив напівпричеп-цистерна д.н.з. НОМЕР_11 та автомобіль BMW Х5 д.н.з. НОМЕР_5 , оскільки позивачкою не доведено факту набуття такого майна відповідачем за час шлюбу.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про поділ майна подружжя, про що заявив відповідач.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції щодо застосування строків позовної давності колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15 та підтриманий Верховним Судом у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 345/2962/14.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявляючи клопотання про поновлення строку позовної давності, ОСОБА_1 вказувала на те, що лише у грудні 2020 року, після того як відповідач перестав сплачувати аліменти, їй стало відомо про те, що усі транспортні засоби, які були набуті під час шлюбу, були відчужені відповідачем без її на те згоди.

Такі доводи позивачки судом оцінені критично, як такі, що спростовуються матеріалами справи.

Як зазначено вище, шлюб між сторонами розірвано 25 квітня 2013 року.

Вперше позивачка порушила питання про поділ майна подружжя у грудні 2015 року, звернувшись до суду з відповідною позовною заявою, в якій вказувала про порушення своїх прав з боку відповідача, яке виявилось у відчуженні останнім транспортних засобів без її згоди. При-цьому, перелік майна, яке ОСОБА_1 просила суд поділити, є аналогічним переліку майна, визначеного нею у справі, що переглядається.

Отже, суд першої інстанції правильно вважав, що ще у грудні 2015 року ОСОБА_1 вважала свої права порушеними.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя було залишено без розгляду, однак, повторно із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя звернулась лише в січні 2021 року, тобто, з пропуском строку позовної давності.

Порушивши повторно питання про поділ майна подружжя, позивачка вказувала на те, що вона вже зверталась до суду із позовом про поділ майна подружжя у встановлені законом строки, але її позовну заяву було залишено без розгляду через непрофесійність її представників, які не з`являлись в судові засідання, скориставшись її безпорадним станом після несподіваного для неї розлучення, проблемами з духовним та фізичним здоров`ям, які виникли внаслідок цього. Вказані дії цих представників вкрай негативно вплинули на її соціально-емоційний стан та призвели до глибокої депресії, на яку також впливав постійний психологічний тиск відповідача.

Суд першої інстанції надав даним обставинам належну оцінку та правильно виходив із того, що залишення позову про поділ спільного сумісного майна без розгляду не зупиняє перебіг строків позовної давності. Окрім того, ОСОБА_1 було достеменно відомо про залишення її позовної заяви без розгляду, проте дій, направлених на оскарження даного судового рішення у встановлений законом строк, або в подальшому з порушенням питання про поновлення процесуального строку, вчинено не було. Також слід відмітити, що з будь-якими скаргами щодо непрофесійної правової допомоги ОСОБА_1 не зверталась.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка, знаючи про порушення свого права з грудня 2015 року, не скористалась своїм правом на захист і не звернулась до суду з позовом в межах строків позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23.12.2020 року у справ № 726/1606/17, від 06.11.2019 року у справі № 203/304/17, від 25.05.2020 року у справі № 347/955/16, від 03.05.2018 року у справі № 755/20923/14-ц, та постанові Великої Палати від 25.05.2021 року у справі № 910/11027/18 є безпідставними, оскільки фактичні обставини у цих справах є відмінними від обставин у справі, яка переглядається.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому,під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

У постановах Верховного Суду від 23.12.2020 року у справі № 726/1606/17 та від 25.05.2020 року у справі № 347/955/16, № 755/20923/14-ц питання дотримання позивачем строку позовної давності на звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя взагалі не було предметом судового розгляду.

У справі № 910/11027/18 предметом судових розглядів було стягнення шкоди, заподіяної пов`язаними особами, та визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, а не поділ спільного майна подружжя.

А у справі № 203/304/17 Верховний Суд наголошував на урахуванні правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15, та вказав, що матеріли справи не містять позовної заяви про поділ майна подружжя, поданої позивачем раніше у цивільній справі № 203/594/14-ц, за якою можливо встановити момент виникнення спору між колишнім подружжям щодо набутого під час шлюбу нерухомого майна.

В той же час, у справі, що переглядається, ураховано правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15, та правильно визначено початок перебігу строку позовної давності з урахуванням змісту позовної заяви, яка подана позивачкою раніше, та яка була залишена судом без розгляду.

Колегія суддів вважає, що у справі, яка переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції, а свідчать про помилкове розуміння скаржником норм матеріального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких підстав, апеляційна скарга адвоката Пасюкова В.В. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Пасюкова Володимира Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 30 червня 2022 року

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.М. Вербова

В.А. Нежура