Справа № 233/2080/21 Головуючий у 1 інстанції: Луценко О.М.
Провадження № 22-ц/824/2986/2022 Доповідач: Савченко С.І.
У Х В А Л А

іменем України

28 червня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Мережко М.В., Ігнатченко Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід складу суду у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Київського апеляційного суду знаходиться справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно. Колегію визначено у складі судді-доповідача Савченка С.І., суддів Мережко М.В., Ігнатченко Н.В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року залишено без руху та надано скаржнику строк десять днів з моменту отримання копії ухвали для виправлення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року залишено без руху та надано скаржнику строк десять днів з моменту отримання копії ухвали для виправлення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 червня 2022 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги задоволено частково. Зменшено ОСОБА_1 розмір судового збору за подання апеляційної скарги до 8512 грн. 50 коп. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року залишено без руху та надано скаржнику строк десять днів з моменту отримання копії ухвали для виправлення недоліків апеляційної скарги.

27 червня 2022 року ОСОБА_1 направив на офіційну електронну пошту Київського апеляційного суду клопотання про відвід складу суду у вигляді колегії суддів Савченка С.І., Мережко М.В., Ігнатченко Н.В. на підставі п.3 та п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, оскільки вбачає у діях суддів наявність прямої чи побічної заінтересованості у результаті розгляду справи, факт різного протиправного застосування норм процесуального права, що підтверджує наявність обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності суддів. Згідно поданого клопотання про відвід, обставинами, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності колегії суддів є залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року без руху для сплати позивачем судового збору. На думку ОСОБА_1 усі ухвали Київського апеляційного суду стосовно сплати судового збору такими, що порушують норми процесуального права, вмотивовані, спрямовані проти позивача, дії колегії суддів на чолі з Савченко С.І. спрямовані на захист інтересів РФ та мають ознаки кримінального злочину передбаченого ст.111 ККУ Державна зрада. Позивач обґрунтував, що вказані судом недоліки не відповідають нормам процесуального права. Судова практика має багато аналогічних справ, де суди, розглядаючи їх, звільняли позивачів від сплати судового збору згідно п.п.21, 22 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», але колегія на чолі з Савченко С.І. ігнорує це, таким чином присутній факт протиправного застосування норм процесуального права.

Згідно ч.7 ст.40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно.

Відповідно до ч.8 ст.40 ЦПК України відвід розглядається судом без повідомлення учасників у порядку письмового провадження, оскільки надійшов поза межами судового засідання.

Згідно ч.2 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обгрунтованість.

Відповідно до ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Водночас відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями суду, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодотого чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Оскільки, підставами заявленого позивачем відводу є його незгода з процесуальними рішеннями суду щодо зменшення сплати судового збору на 50 %, а не щодо повного звільнення від сплати збору як бажає позивач, при оскарженні рішення Оболонського районного суду від 17 листопада 2021 року та власні припущення позивача щодо законності цієї ухвали, колегія суддів приходить до висновку про необгрунтованість відводу, бо процесуальні рішення суду не можуть бути підставою для відводу.

Визнаючи даний відвід необгрунтованим, апеляційний суд вважає за необхідне додатково звернути увагу на нещирість та надуманість посилань позивача у заяві на те, що дії суду спрямовані на захист інтересів РФ з огляду на таке.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 зазначав, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», яка передбачає звільнення позивача від сплати судового збору у випадку подачі позову до держави-агресора Російської Федерації.

Проте, як вбачалося з матеріалів справи, вимоги заявлені позивачем до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України.

Тобто, саме із Держави Україна позивач бажає стягнути грошові кошти і саме держава Україна на його думку має нести тягар виплат. Будь-яких вимог до держави-агресора Російської Федерації позивачем не заявлено і дана особа не є відповідачем у справі, а відтак положення п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», які звільняють позивачів від сплати судового збору, у даних правовідносинах на позивача не поширюються і він у даній цивільній справі не звільнений від сплати судового збору.

З урахуванням викладеного, ухвалою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року залишено без руху для усунення недоліків, а саме, зобов`язано сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі та надати суду апеляційної інстанції оригінал платіжного документу.

На виконання вимог вказаної ухвали, ОСОБА_1 07 лютого 2022 року направив на електронну пошту суду апеляційної інстанції клопотання про звільнення від сплати судового збору. У поданому клопотанні скаржник зазначав, що він не має річного доходу за попередній календарний рік, на підтвердження чого надав Витяг з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особі від 06 лютого 2022 року сформовану засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України Форми ОК-7, який включав в себе відомості за 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2017 та 2018 роки.

Водночас відомостей за попередній 2020 календарний рік витяг з Реєстру не містив.

У зв`язку з наведеним, ухвалою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року залишено без руху, надано скаржнику десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків, а саме сплатити судовий збір і надати суду апеляційної інстанції оригінал платіжного документу.

27 травня 2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду позивач ОСОБА_1 направив заяву на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року, до якої долучив Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит в електронному вигляді від 23 лютого 2022 року F1401803, згідно яких за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року дохід у позивача відсутній.

Проте, на думку суду, вказана довідка сама по собі не підтверджує неможливість ОСОБА_1 сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі за подання апеляційної скарги, і не є безумовною підставою для звільнення скаржника від сплати судового збору у повному обсязі. Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 , 1977 року народження, є працездатною особою, докази про те, що він є пенсіонером або особою з інвалідністю у справі відсутні. Відомостей про перебування його на обліку в службі зайнятості як безробітного, тобто, як особи, яка не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстрована у державній службі зайнятості як така, що шукає роботу (ст.2 Закону України «Про зайнятість населення») матеріали справи, апеляційна скарга та додані до неї документи не містять. Як і відсутні відомості про перебування позивача на обліку у відділі соціального забезпечення за місцем проживання як малозабезпеченої особи, яка потребує державної допомоги. Отже, скаржник самостійно забезпечує себе матеріально і це його влаштовує. Доказів про відсутність у позивача транспортних засобів чи нерухомого майна останній не надав.

Наведені обставини у своїй сукупності переконливо свідчать, що матеріальний стан та фінансова спроможність позивача дозволяє частково сплатити судовий збір, а тому підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору в повному обсязі немає.

ЄСПЛ в рішенні від 19 червня 2011 року в справі «Kreuz v. Poland» вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Враховуючи, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, і приймаючи до уваги те, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, суд апеляційної інстанції вважав за можливе клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити частково, а саме зменшити скаржнику розмір судового збору на 50 % , тобто до 8 512 грн.50 коп.

При цьому, апеляційний суд керувався позицією ЄСПЛ, який виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Окрім того, ЄСПЛ неодноразово вказував, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

При цьому в рішеннях у справах «Kniat v. Poland» та «Jedamski and Jedamska v. Poland» ЄСПЛ вказав, що оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища.

Відповідно до положень ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року (§ 49-52) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обгрунтованими.

Аналогічні висновки ЄСПЛ викладені у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (§ 46) де зазначено, що наявність безсторонності для цілей п.1 ст.6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу.

Колегія суддів, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність будь-яких підстав стверджувати, що судді Савченко С.І., Ігнатченко Н.В. та Мережко М.В. виявляють особисту упередженість щодо розгляду даної справи. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно з`ясувати, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані. Водночас обставини, покладені в основу заяви позивача про відвід колегії суддів, не свідчать про існування підстав, визначених у ст.ст.36, 37 ЦПК України, які викликають чи можуть викликати сумнів у неупередженості та об`єктивності судді.

Отже, проаналізувавши обставини, наведені позивачем у його клопотанні про відвід суддів від участі у розгляді даної справи колегія суддів дійшла висновку, що їх не можна вважати об`єктивно обгрунтованими.

Згідно ч.3 ст.40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необгрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч.1 ст.33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

З огляду на те, що заявлений ОСОБА_1 відвід визнається необгрунтованним, колегія суддів відповідно до положень ч.3 ст.40 ЦПК України передає справу для визначення судді, в порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України, який у подальшому вирішить питання про відвід складу суду.

Керуючись ст.ст.36,40 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Визнати необгрунтованим заявлений ОСОБА_1 відвід складу суду у вигляді колегії суддів: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.

Цивільну справу № 233/2080/21 передати до канцелярії Київського апеляційного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, в порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України, який у подальшому вирішить питання про відвід складу колегії суддів.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: