Провадження № 2/761/3364/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.,

за участю секретаря Войновського О.І.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання житла спільною сумісною власністю,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з даним позовом.

Ухвалою суду від 06.09.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 20.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання 13.06.2022 року позивач та його представник не з`явилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю в місті Києві через введений військовий стан свідків у даній справі.

В судове засідання 24.06.2022 року позивач та його представник повторно не з`явилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача вдруге надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через відсутність в місті Києві у зв`язку з введенням військового стану свідків у даній справі.

В судовому засіданні 24.06.2022 року судом поставлено на обговорення питання щодо відкладення розгляду справи та залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні категорично заперечував проти відкладення розгляду справи, посилаючись на необгрунтованість клопотання та затягування позивачем розгляду справи, а також заперечував проти залишення позову без розгляду, наполягаючи на розгляді справи по суті та просив допитати свідків, які вже вдруге прибули в судове засідання.

Суд, розглянувши клопотання предстаника позивача про відкладення розгляду справи, а також заслухавши думку представника відповідача, дійшов до наступного висновку.

Заявляючи вдруге клопотання про відкладення розгляду справи представник позивача посилається на відсутність в місті Києві через введений військовий стан свідків у даній справі.

Так, дійсно 24 лютого 2022 року Законом України затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан терміном на 30 діб та в подальшому продовжено термін дії правового режиму воєнного стану до 23 серпня 2022 року.

Згідно ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Відповідно до рекомендацій Ради суддів України, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, слід керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні.

Таким чином, з огляду на поточну ситуацію, яка склалася у м.Києві, де знаходиться Шевченківський районний суд м.Києва, де не було та немає активних бойових дій, вказаний суд здійснює свою діяльність у штатному режимі, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та недопущення порушення конституційних прав учасників справ на судовий захист, оскільки неодноразове відкладення розгляду справи буде суперечити принципу ефективності судового процесу, який направлено на недопущення затягування строків розгляду справи.

При цьому, відсутність в місті Києві свідків по справі, про допит яких клопотав предстаник позивача, жодним чином не пояснює причини відсутності в судовому засіданні позивача та його представника, адже допит свідків не є єдиною процесуальною дією та стадією розгляду справи по суті.

Так, за умови з`явлення в судове засідання позивача чи його представника та підтримання позивачем своїх позовних вимог, суд, відповідно до встановленого при закриті підготовчого провадження у справі порядку дослідження доказів, мав би можливість надати вступне слово учасникам справи, з`ясувати обставини, на які учасники посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідити письмові докази та допитати свідків, які вже вдруге з`являються в судове засідання, після чого вирішити питання щодо відкладення розгляду справи для виклику свідків, які в судове засідання не з`явились.

Проте, позивач та його представник в судове засідання вдруге не з`являються, не обгрунтовуючи жодних чином причин своєї відсутності.

При цьому, подання клопотань про відкладення розгляду справи свідчить про обізнаність позивача та його представника, який зобов`язаний діяти виключно в інтересах довірителя, про час і місце розгляду справи.

Окрім цього, суд враховує, що позивач, представник позивача відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України не були позбавлені можливості взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в тому числі із використанням системи відеоконференцзв`язку комплексу технічних засобів програмного забезпечення «EasyCon» у випадку, якщо через військову агресію Російської Федерації проти України вони перебувають за межами міста Києва, однак, таких клопотань до суду не надходило.

Крім того, представником позивача до своєї заяви про відкладення розгляду справи не додано жодних доказів про неможливість прибуття свідків в судове засідання.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Незважаючи на те, що позивач був ініціатором судового процесу, вважаючи, що його права були порушені, в подальшому свідомо нехтував своїми процесуальними правами та обов`язками, не з`являючись у судові засідання.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необгрунтованість клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та необхідність відмови у його задоволенні.

Також, суд враховує вимоги п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, згідно з яким суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку лише у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

В постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року (справа №310/12817/13 провадження №61-36375св18) суд прийшов до висновку, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

З огляду на зазначене, вбачається, що позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідань, про що свідчить, серед іншого, подання предстаником позивача клопотань про відкладення розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання та не надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

За вищевикладених обставин, суд, з урахуванням строків розгляду справи, часу знаходження справи у провадженні суду, поведінки позивача щодо виконання ним свого обов`язку щодо явки в судове засідання, відсутності заяви про розгляд справи за його відсутності, вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду.

Щодо заперечень представника відповідача проти залишення позову без розгляду та наполягань на розгляду справи по суті, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Норми частини п`ятої статті 223, як і норми статті 257 ЦПК України є імперативними, тобто, за наявності підстав, визначених у частині першій статті 257 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судом та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний залишити позов без розгляду.

На це вказує використання законодавцем в зазначених нормах права словосполучень «суд залишає позовну заяву без розгляду», «суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду», тобто йдеться про обов`язкове залишення позовної заяви без розгляду, обов`язкове постановлення судом ухвали про залишення заяви без розгляду за наявності відповідних умов, а не віднесення цього питання до дискреційних повноважень суду.

Виходячи з мовленнєвого (текстового, граматичного) аналізу частини п`ятої статті 223 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України, законодавцем в них не застосовано терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», які б могли вказувати на наявність в суду таких дискреційних повноважень при вирішенні питання про залишення позовну без розгляду за умов повторної неявки позивача.

У вказаній нормі Закону міститься лише один виняток, який полягає в тому, що за умов повторної неявки належним чином повідомленого позивача у судове засідання, справу може бути розглянуто, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Проте, як свідчать матеріали справи, заява такого змісту ні від позивача, ні від його представника суду не подавалась, а відтак оскільки позивач не подавав заяви про розгляд справи за його відсутності, в суду немає підстав для розгляду справи по суті у його відсутність.

Отже, у частині п`ятій статті 223 ЦПК України та пункті 5 частини першої статті 257 ЦПК України для суду не передбачається інших варіантів дій, крім залишення позовної заяви без розгляду, а тому, за змістом зазначених норм в разі повторної неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд безальтернативно зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідач не є ініціатором зазначеного судового процесу, а відтак не може наполягати на вирішенні позовних вимог, заявлених позивачем, але не підтримуваних ним в судовому засіданні з тих чи інших причин, оскільки це суперечитиме принципові диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Позивач як сторона вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Отже, відповідач не наділений правом вимагати розгляду по суті позовної вимоги, заявленої позивачем, оскільки це право належить виключно позивачеві.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання житла спільною сумісною власністюслід залишити без розгляду.

При цьому, суд зазначає, що залишення заяви без розгляду не позбавляє позивача права повторно звернутись до суду з даною заявою.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 128, 130, 223, 257, 259, 260 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання житла спільною сумісною власністю- залишити без розгляду.

Роз`яснити, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 24.06.2022 року.

СУДДЯ І.П.РОМАНИШЕНА