ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/161/22Головуючий по 1 інстанції
Справа № 711/1035/21 Категорія: 305010300 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

За участі секретаря Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Державне казначейство служби України; Черкаська обласна прокуратура;

особа, яка подає апеляційну скаргу - Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу Державної казначейської служби України в особі представника Яроша Сергія Васильовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2021 року, постановлене під головуванням судді Казидуб О.Г. у залі № 1 Придніпровського районного суду м. Черкаси 23.09.2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

16.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди.

19.04.2021 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про зміну підстав позову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вироком Соснівського районного суду міста Черкаси від 30 вересня 2019 року, у справі № 712/17490/14-к ОСОБА_1 було визнано невинуватим у вчинені інкримінованого злочину за ч. 1 ст. 367 КК України.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 02.06.2020 року, та постановою Верховного Суду від 27.10.2020 року вирок залишено без змін.

Позивач, посилаючись на вказаний вирок, вказує, що незаконно перебував під слідством та судом, а тому існують підстави для звернення до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди.

24.02.2014 року прокуратурою Черкаської області внесено відповідні відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

01.04.2014 року прокуратурою Черкаської області складено стосовно ОСОБА_1 повідомлення про підозру за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. У подальшому, обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні було направлено до Соснівського районного суду м. Черкаси для розгляду по суті.

Таким чином, з 08.04.2014 року по 02.06.2020 року (дата вступу в законну силу виправдувального вироку) ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом, а всього 73 місяці 25 днів, а також вказує, що йому незаконно було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Вказаним кримінальним провадженням, яке розслідували досить тривалий час, а в подальшому розглядали в суді, ОСОБА_1 було завдано психологічних страждань, почалися нервові розлади, він втратив жагу до роботи в правоохоронних органах та втратив здоровий сон. Щоразу, по першому виклику слідчого, він з`являвся до останнього для проведення слідчих дій, а в подальшому на судові засідання. Вказані дії призвели до порушення нормальних життєвих зв?язків, погіршення стосунків із оточуючими (членами сім`ї, родичами, знайомими), перед якими він постійно виправдовувався, що не вчиняв вказаний злочин та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Слідчі дії та судові засідання постійно спричиняли негативні зміни в його емоційному стані.

Позивач посилається на те, що він відчуває приниження, яке проявляється у тому, що станом на 26 січня 2014 року він перебував на посаді інспектора ДАІ, чесно та сумлінно виконував службові обов?язки, дотримувався присяги, проте проти нього було відкрито кримінальне провадження, що вплинуло на його подальшу роботу в органах внутрішніх справ та в поліції.

На сьогоднішній день, ОСОБА_1 не може повернутися до нормального ритму життя, що пов?язує саме з незаконним перебуванням під слідством і судом, оскільки інших подій, які могли б вплинути на його психологічний стан з моменту відкриття провадження по сьогоднішній день, у нього не ставалося.

Законодавством передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом не менше мінімального розміру заробітної плати. Моральну шкоду від протиправних дій позивач ОСОБА_1 оцінює у 500 000 грн.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

ОСОБА_1 вказує, що обґрунтування та вимоги даного позову відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 03.12.2020 року у справі № 335/9784/19.

У зв`язку з вищевикладеним обґрунтуванням, ОСОБА_1 просить стягнути з Державної казначейської служби України на його користь завдану ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500000 грн., шляхом безспірного списання коштів державного бюджету України.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури 443 000 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна казначейська служба в особі представника С. Яроша оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що не погоджується з рішенням суду, вважає рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з`ясованих обставинах справи, без врахування правової позиції Верховного Суду в подібних правовідносинах, тому є таким, що підлягає скасуванню.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано жодних доказів наявності завдання позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, не наведено доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням органу прокуратури. Сам факт притягнення особи до кримінальної відповідальності не може слугувати безумовною підставою наявності моральної шкоди та її відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету України.

Скаржник зазначає в апеляційній скарзі, що згідно до п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц вказується, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Таким чином, Державне казначейство України вважає суму відшкодування моральної шкоди, визначену судом першої інстанції - надмірною.

В апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби С. Ярош просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.09.2021 року у справі № 711/1035/21 за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

17 січня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву ОСОБА_1 зазначає, що доводи, які наведені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є законним.

ОСОБА_1 повторно вказує, що він перебував під слідством та судом понад 73 місяці, а також йому незаконно було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, оскільки судом його виправдано. Кримінальним провадженням ОСОБА_1 було завдано психологічні страждання, у зв`язку з чим почалися нервові розлади, втрата жаги до роботи в правоохоронних органах.

Позивач вважає, що суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, у відповідності до діючого законодавства та положень постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц вірно визначив розмір моральної шкоди відповідно до гарантованого мінімуму.

У відзиві ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Державної казначейської служби України, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.09.2021 року у справі № 711/1035/21 залишити в силі.

Сторони про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення, які повернутись на адресу суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, представників відповідачів, які з?явились в судове засідання , вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, вказавши, що протягом певного періоду позивач був вимушений регулярно приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя. Сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням, а також факт обрання відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, має стресові наслідки, що призводило до цілком природніх хвилювань, які негативно вплинули на його звичний спосіб життя, зумовлюючи моральні страждання та переживання.

Стягуючи з Державного бюджету на рахунок ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 443 000 грн., суд першої інстанції виходив із принципів розумності, виваженості та справедливості, керуючись нормами чинного законодавства.

Районний суд прийняв до уваги тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу і ділової репутації позивача, тому прийшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення 443 000 гривень моральної шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції слідчим відділом прокуратури Черкаської області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000039, внесеному до ЄРДР 24.02.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

08.04.2014 року відносно ОСОБА_1 був складений обвинувальний акт, затверджений прокурором, який було скеровано для розгляду до Соснівського районного суду м. Черкаси.

11.04.2014 року ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці.

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.09.2019 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення (а. с. 5-13).

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 02.06.2020 року вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.09.2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27.10.2020 року вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.09.2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 02.06.2020 року залишено без змін (а. с. 14-20).

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Разом з тим, згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв?язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно із пунктом 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду.

Частинами п?ятою та шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв?язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров?я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

За змістом п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 43 КПК України, виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

В пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року у справі №1-15/99 вказано, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили.

Такий висновок узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 року у справі № 607/10144/18.

Враховуючи вище викладене, період під слідством та судом ОСОБА_1 має бути обрахований з моменту вручення останньому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а саме: з 08.04.2014 року до 02.06.2020 року - до дати винесення ухвали Черкаським апеляційним судом, якою залишено виправдувальний вирок без змін, що і було зазначено судом першої інстанції.

Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі встановлено на рівні 6000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом під час розгляду справи, ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом з 08.04.2014 року по 02.06.2020 року, тобто 73 місяці 25 дні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що протягом вище зазначеного періоду, позивач був вимушений регулярно приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя. Сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням, а також факт обрання відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, мав для нього стресові наслідки, позивач був змушений захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань, які негативно вплинуло на його звичний уклад життя, зумовивши моральні страждання і переживання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом під час розгляду справи, обґрунтовуючи власні позовні вимоги ОСОБА_1 стверджував, що внаслідок безпідставного перебування під слідством та судом йому було заподіяно психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, тому дії органів досудового розслідування та прокуратури нанесли ОСОБА_1 моральну шкоду.

Незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_1 призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми.

З урахуванням вище викладеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, тому колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Як вже вказувалось згідно ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз?яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Так, суд першої інстанції керувався тим, що на підставі положень Закону № 266/94-ВР ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством ( з 08 квітня 2014 року по 02 червня 2020 року з моменту притягнення як обвинуваченого до моменту винесення ухвали Черкаським апеляційним судом, якою залишено виправдувальний вирок без змін, а всього 6 років, 01 місяць, 25 днів або 73 місяці 25 днів).

Суд першої інстанції визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством, а саме станом на 2021 рік. Цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Судом першої інстанції з`ясовано чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування, а саме : негативні наслідки, які продовжувалися для позивача після закриття кримінального провадження стосовно нього, враховано характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення в частині стягнення 443 000 грн. (73 місяці 25 днів * 6000 грн. = (443 000) відшкодування моральної шкоди є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та наявних у матеріалах справи доказах.

Судом першої інстанції було вірно вказано стосовно того, що заперечення Черкаської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України є безпідставними, оскільки факт заподіяння моральної шкоди позивачеві підтверджується матеріалами справи та обставинами самої справи.

Доводи скаржника щодо того, що суд першої інстанції не встановив причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями заподіювача шкоди та негативними наслідками у позивача є не обґрунтованими, та такими, що зводяться до незгоди з рішенням суду, оскільки право на стягнення моральної шкоди у ОСОБА_1 виникло на підставі закону, із самого факту наявності у нього моральних страждань через незаконне перебування у статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні.

Так, суд першої інстанції з`ясував усі фактичні підстави позову, якими обґрунтовано як обставини спричинення, так і розмір відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, дослідив наявні в матеріалах справи докази, оцінив їх та визначив конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновку суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нелюбін проти Російської Федерації"), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох поглядів на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов?язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги, які не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції за доводів апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід залишити за особою, яка подавала скаргу, оскільки рішення суду залишено без змін, тому судові витрати не переглядалися апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України в особі представника Яроша Сергія Васильовича - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка подавала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 10.06. 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко