КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 759/5387/21

номер провадження №22-ц/824/4287/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник позивачів ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року /суддя Кириленко Т.В./

у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування Житлового фонду Святошинського району м. Києва», Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення порядку користування квартирою

та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_6 , Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування Житлового фонду Святошинського району м. Києва», Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до суду позовом до ОСОБА_7 про визначення порядку користування квартирою.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено. /а.с. 178-182/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити частково та встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житлові кімнати 17,0 кв.м. та 14,8 кв.м. з балконом, у користування ОСОБА_7 житлову кімнату площею 9,9 кв.м. з балконом. В загальному користуванні сторін (співвласників) кухню 7,5 кв.м., ванну кімнату - 2,7 кв.м., вбиральню-1,0 кв.м, коридор - 11,9 кв.м., вбудовану шафу - 1,1 кв.м. Позовну вимогу щодо розподілу особових рахунків просив лишити без задоволення.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції фактично ухилився від розв`язання спору чим зберіг існуючий непропорційний ідеальним долям порядок користування житловими приміщеннями. Наголошував, що найменшим можливим відхиленням від ідеальних часток в даному випадку є саме передання відповідачеві у користування кімнати площею 9,9 кв.м., оскільки в такому випадку площа відхилення складатиме 0,5 кв. м., тоді як за зустрічним позовом -4,4 кв. м., а в існуючому режимі (що фактично було залишено без змін) різниця складає 6,6 кв.м. Вказував, що те, що ОСОБА_4 не проживає у квартирі, жодним чином не впливає на обсяг його прав щодо користування вказаними приміщеннями, в тому числі і проживати разом із власного родиною. Фактично ж, враховуючи що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розлучені, відтак мають право проживати у окремих приміщеннях, а для проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із сім`єю будь-яка інша кімната крім великої замала - один з співвласників позбавлений права користуватись своєю власністю. Наголошував, що оскільки між сторонами наявний конфліктна ситуація, яка унеможливлює домовленості, суд не мав права в порушення ст. 358 ЦК України ухилятись від вирішення спору шляхом відмови у задоволенні як первісного, так і зустрічного позову.

ОСОБА_5 звернулась з заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку з введеним воєнним станом та виїздом і перебуванням у Івано-Франківській області України, яке залишено апеляційним судом без задоволення, оскільки суд створив учасникам процесу у цій справі належні умови для ознайомлення з рухом справи, з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України, ОСОБА_5 не була позбавлена можливості звернення з відзивом на апеляційну скаргу.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та членам його сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 належить квартира АДРЕСА_1 по ј частині кожному , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Святошинською районною у м. Києві радою 25.10.2006 року. /а. с. 6/.

У вказаній квартирі фактично проживають позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідачка ОСОБА_5 , її чоловік ОСОБА_6 - третя особа по справі та їх малолітня дочка - ОСОБА_9 , 2014 р. народження.

Як видно з копії технічного паспорту, квартира АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат площею 17,0 кв. м, 14,8 кв. м та 9,9 кв. м, кухні площею 7,5 кв. м, ванни площею 2,7 кв. м, вбиральні площею 1,0 кв. м та коридору площею 11,9 кв. м, вбудованої шафи площею 1,1 кв. м. Квартира обладнана балконами площею 6 кв. м. Загальна площа квартири становить 67,7 кв. м, житлова площа 41,6 кв. м. /а. с. 9-11/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимоги, суд першої інстанції вірно керувався вимогами статей 317, 319 ЦК України, про те, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином, порядок користування житловими приміщеннями у будинку, який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку.

За правилами статті 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За змістом статей 47, 48 ЖК Української РСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі. Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Відповідно до Порядку застосування в м. Києві Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів та Президії Київської міськради профспілок від 15 липня 1985 року № 582, в Києві рівень середньої забезпеченості жилою площею на одну особу дорівнює 9 кв.м, норма жилої площі для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов, - 7,5 кв.м.

У справі, що розглядається, загальна площа спірної квартири становить 67,7 кв.м. кв. м, жила - 41,6 кв. м.

Виходячи із житлової площі спірної квартири на користь кожного співвласника (позивачів та на відповідачку) припадає по 10,4 кв. м. жилої площі квартири.

Судом першої інстанції вірно вказано на тому, що кімната ж площею 9,9 кв.м., яку просять виділити відповідачці позивачі, на 0,5 кв.м. менше від її ідеальної долі, а тому, враховуючи проживання разом з нею чоловіка та малолітньої доньки, яка з дня народження зареєстрована в спірній квартирі та має право користування нею, встановлення даного порядку призведе фактично до виділення у користування двох осіб (позивачки та зареєстрованої в даній квартирі доньки позивачки) кімнати, жила площа якої становить менше, ніж 7,5 кв.м. на одну особу.

Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Якщо дитина проживає в житловому будинку (квартирі), що належить за правом приватної власності її батькам або одному з них, вона набуває права користування цим житлом (сервітут). Такий сервітут установлюється законом, тому для його виникнення не потрібно укладення батьками та дітьми спеціального договору про користування житлом (ч. 1 ст. 402 ЦК України) .

Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» щодо будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, потрібна згода органів опіки та піклування. Діти мають право користуватися майном батьків, зокрема і житлом, незалежно від реєстрації.

Таким чином, неповнолітня дитина відповідачки має право на проживання, і при визначенні порядку користування, її інтереси також повинні враховуватись, та не можуть бути ущемлені. І тому, той варіант, що пропонується у позові ОСОБА_2 також не може бути задоволений.

Виділення ж у користування відповідачки кімнати жилою площею 14,8 кв.м., про яку зазначено в зустрічному позові, значно порушуватиме права інших співвласників, оскільки дана кімната перевищує ідеальну долю одного співвласника майже на 5 кв.м.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що неможливо встановити такий порядок користування квартирою, про який заявляє позивач, оскільки це призведе до порушення прав співвласників.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції фактично самоусунувся від ухвалення рішення у справі, апеляційним судом відхиляються з огляду на встановлені судовим рішенням обставини справи.

Так, між сторонами фактично склався порядок користування квартирою, згідно якого кімнату площею 17,0 кв.м. займає відповідачка. Після одруження в дану кімнату, за згодою всіх співвласників, вселився чоловік відповідачки - 3-тя особа ОСОБА_6 , що встановлено рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2018р. /а.с. 103-105/.

Крім того, фактично, ОСОБА_4 в спірній квартирі не проживає, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 займають в квартирі окремі кімнати площею 9.9 кв.м. та 14,8 кв.м.

З доданих до позовних заяв постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, довідок УП ГУНП про проведення перевірки матеріалів вбачається, що конфлікти у сторін виникають не з приводу користування певними кімнатами у квартирі, а з приводу виховання малолітньої дитини, спільного проживання у квартирі та користування місцями загального користування в квартирі (а.с. 12-21, 77-87).

Таким чином, судом першої інстанції вірно вказано на те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість та фактичний порядок користування який склався.

Враховуючи відсутність у спірній квартирі кімнати, що відповідає ідеальній долі співвласника, відсутність, як такого, спору щодо користування саме житловими приміщеннями в квартирі та наявність порядку користування спірною квартирою, що склався, а також той факт, що виділення відповідачці ОСОБА_5 кімнати площею 9,9 кв.м. порушить її права на користування власністю для особистого проживання і проживання членів її сім`ї, а виділення їй кімнати площею 14,8 кв.м. порушить права інших співвласників - відповідачів за зустрічним позовом, встановлення порядку користування спірною квартирою за запропонованими сторонами варіантами не вбачається можливим.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: