Номер провадження: 22-ц/813/5085/22
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний», про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний» (далі - ПАТ АБ «Південний»), про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на майно, обґрунтовуючи це тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшло наступне майно: квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; квартира за адресою: АДРЕСА_2 ; грошові кошти, які зберігаються в індивідуальному депозитному сейфі № НОМЕР_1 у відділені № 38 ПАТ АБ «Південний». Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є його неповнолітній син ОСОБА_1 2003 року народження, який є відповідачем у справі. В період з 16 січня 2010 року по 03 травня 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю як чоловік і жінка, без реєстрації шлюбу і були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, загалом проживали як одна сім`я, але без державної реєстрації шлюбу. При цьому у вказаний період часу жоден із них не перебував в інших шлюбних відносинах. За час спільного проживання ними було набуте спільне майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; грошові кошти, які зберігаються в індивідуальному депозитному сейфі № НОМЕР_1 у відділені № 38 ПАТ АБ «Південний». Після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом ОМНО Білоусовою Н.В. за заявою відповідача було відкрито спадкову справу щодо майна померлого. 13 червня 2018 року ОСОБА_3 також звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 . Проте, листом приватного нотаріуса ОМНО Білоусової Н.В. їй було роз`яснено про неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що вони із ОСОБА_4 не були подружжям у розумінні статті 21 Сімейного кодексу України та рекомендовано звернутися до суду.

Уточнивши в подальшому позовні вимоги, позивачка просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_4 у період з 16 січня 2010 року по 03 травня 2018 року; визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_3 та на 17 950,00 дол. США, як Ѕ частку від суми, яка зберігалася в індивідуальному депозитному сейфі № НОМЕР_1 у відділені № 38 ПАТ АБ «Південний» за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2019 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період з 16 січня 2010 року по 03 травня 2018 року. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 17 950 дол. США, які зберігаються у індивідуальному депозитному сейфі № НОМЕР_1 у відділенні № 38 ПАТ АБ «Південний», та на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2020 року скасовано. Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний», про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційним судом переглядається рішення суду першої інстанції від 04.11.2019 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана нею, як законним представником інтересів неповнолітнього ОСОБА_1 .

Будучи в розумінні ч.8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи на 14.06.2022 року на 14.00 годину сторони в судове засідання не з`явилися.

Від представника ОСОБА_3 адвоката Грігорової Г.Л. надійшла заява про відкладення розгляду справи з посиланням на оголошений в Україні військовий стан.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Веселова А.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи з посиланням на оголошений в Україні військовий стан.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Борогана В.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Заяви від сторін про розгляд справи в режимі відеоконференції не подано.

Колегія суддів звертає увагу, що справа розглядається в судах з серпня 2018 року, а в апеляційному суді - з грудня 2019 року.

Само по собі посилання на діючий військой стан в Україні без наведення конкретних перешкод явки до суду представників, які здійснюють адвокатську практику та мають робочі адреси в адміністративно-територіальних межах міста Одеси, а також не наведення обставин неможливості викладення додаткових письмових пояснень до апеляційної скарги з вимогою їх врахування та/або про розгляд справи за відсутності апелянта, не є безумовною підставою для відкладення судового засідання з огляду на відсутність активних бойових дій в м. Одеса, станом на 14.06.2022 року і збереження контролю Української влади за ситуацією в м. Одеса та забезпечення нею належних умов для здійснення правосуддя та можливості дістатися до суду та організації відеоконферензв`язку з Одеським апеляційним судом, а також приймаючи до уваги розумність строку розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

У повній мірі всім зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, встановлюючи факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період з 16 січня 2010 року по 03 травня 2018 року, визнаючи за ОСОБА_3 право власності на 17 950 дол. США, які зберігаються у індивідуальному депозитному сейфі № НОМЕР_1 у відділенні № 38 ПАТ АБ «Південний», та на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 , суд першої інстанції виходив із його доведеності та обґрунтованості.

Проте повністю погодитися з такими висновками районного суду не можна.

Судом встановлено, що:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Одеським міським відділом реєстрації актів цивільного стану;

- після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до якої входить квартира АДРЕСА_5 ; квартира АДРЕСА_3 ; майно, яке зберігалося в індивідуальному депозитному сейфі № НОМЕР_1 у відділені № 38 ПАТ АК «Південний» за адресою: м. Одеса, пров. Сабанський, 2;

- 11 травня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н. В. заведено спадкову справу щодо майна померлого ОСОБА_4 № 7/2018;

- із заявою про отримання спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріуса звернулися: ОСОБА_1 - син померлого, ОСОБА_6 - мати померлого та позивачка ОСОБА_3 . 01 червня 2018 року ОСОБА_6 подала заяву про відмову від спадщини за законом на користь сина спадкодавця ОСОБА_1 ;

- 18 червня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В. позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що вона з ОСОБА_4 не перебувала у зареєстрованому шлюбі та рекомендовано звернутися до суду;

- згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 12 серпня 2018 року ОСОБА_4 належить об`єкт нерухомого майна - квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Державну реєстрацію права власності на цю квартиру за ОСОБА_4 здійснено 23 листопада 2017 року державним реєстратором Копил В.Ю. КП «Регіональний центр державної реєстрації речових прав на нерухоме майно». Підставою виникнення права власності ОСОБА_4 на вказану квартиру зазначено договір про дольову участь в будівництві житла № 58 від 06 січня 2006 року з ТОВ «РОСС ІНВЕСТ», акт прийому-передачі від 20 листопада 2017 року;

- згідно зі складеним приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н. В. опису спадкового майна, отриманого на виконання ухвали суду від 12 квітня 2019 року, яке містилось у індивідуальному депозитному сейфі № НОМЕР_1 ПАТ АК «Південний», що знаходився у користуванні ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4 , до складу спадкового майна увійшли грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 359 одиниць та фінансові і особисті документи померлого;

- згідно із заявою (актом) жильців будинку за адресою: АДРЕСА_6 , підписи яких засвідчені 02 серпня 2018 року головою ОСББ «Моряк-6» Рошковським Р.Р., ОСОБА_3 у період з січня 2010 року по 03 травня 2018 року проживала однією сім`єю разом з ОСОБА_4 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ;

- згідно з довідкою б/н від 31 травня 2018 року голови ОСББ «Моряк-6» Рошковського Р.Р., ОСОБА_3 у період з січня 2010 року по 03 травня 2018 року мешкала у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 спільно з ОСОБА_4 та сплачувала платежі за комунальні послуги;

- відповідно до свідоцтва про поховання ОСОБА_4 , виданого Ритуальною службою м. Одеси КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» 06 травня 2018 року, замовником поховання виступала ОСОБА_3 ;

- рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2010 року, яке набрало законної сили, зобов`язано ТОВ «РОСС ІНВЕСТ» здійснити будівництво житлового будинку будівельний номер АДРЕСА_7 в порядку примусового виконання умов договору № 58 про дольову участь в будівництві житла від 06 січня 2006 року, укладеного між ТОВ «РОСС ІНВЕСТ» та ОСОБА_6 . Зобов`язано ТОВ «РОСС ІНВЕСТ» передати в натурі ОСОБА_6 її долю, визначену згідно з договором № 58 про дольову участь в будівництві житла від 06 січня 2006 року, укладеним між ТОВ «РОСС ІНВЕСТ» та ОСОБА_6 , у вигляді трьохкімнатної квартири будівельний номер АДРЕСА_3 після завершення його будівництва та введення в експлуатацію. При цьому зазначеним судовим рішенням встановлено, зокрема, що погоджена ціна договору в розмірі 499 611,65 грн була внесена ОСОБА_6 02 лютого 2007 року, тобто в повному обсязі та своєчасно, що засвідчується квитанцією № 73-11212/1 від 02 лютого 2007 року.

Колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Згідно з частинами першою та другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Частиною першою статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі статті 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо факту спільного проживання однією сім`ю.

Встановлюючи факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період з 16 січня 2010 року по 03 травня 2018 року, суди, зокрема, взяли до уваги копію заяви (акту) жильців будинку за адресою: АДРЕСА_6 , підписи яких засвідчені 02 серпня 2018 року головою ОСББ «Моряк-6», та копію довідки б/н від 31 травня 2018 року голови ОСББ «Моряк-6» Рошковського Р.Р., відповідно до яких ОСОБА_3 у період з січня 2010 року по 03 травня 2018 року проживала однією сім'єю разом з ОСОБА_7 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть зокрема підтверджувати: свідоцтв про народження дитини (дітей), довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, спільне ведення господарства (спільна сплата рахунків, оформлення кредитів, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності), довідки (або акти обстежень житлових умов згідно Додатку 3 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470 житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства).

Звертаючись до суду із позовом, на підтвердження факту спільного проживання з відповідачем у період з 16 січня 2010 року по 03 травня 2018 року ОСОБА_3 посилалася на:

- довідку спільного об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моряк-6» від 31.05.2018 року;

- спільну заяву мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_8 , достовірність підпису яких завірена головою ОСББ «Моряк-6»;

- наявність у позивача оригіналів квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг;

- наявність у позивача свідоцтв про смерть та про поховання ОСОБА_4 ;

- наявність спільних фотографій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

- показання свідків.

Заперечуючи факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відповідач з приводу представлених позивачем доказів вказує, що довідка спільного об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моряк-6» б/н від 31.05.2018 року підписана ОСОБА_8 в якості голови ОСББ не може вважатися належним доказом, який достовірно підтверджує викладену в цій довідці інформацію про спільне проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю з січня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки з 21.11.2018 року керівником ОСББ є ОСОБА_9 , до цієї дати - ОСОБА_10 , інших осіб в тому числі на П.І.Б. ОСОБА_8 в якості голови (керівника) ОСББ «Моряк-6» не зареєстровано. Крім того, з даної довідки не вбачається з яких саме підстав встановлено мешкання ОСОБА_3 з ОСОБА_4 однією сім`єю. Представлені копії квитанцій про оплату комунальних послуг з прізвищем « ОСОБА_11 », не свідчать, що саме ОСОБА_3 здійснювала оплату за комунальними послугами. Також сторона відповідача звертає увагу на невідповідність представленої позивачем копії договору від 14.07.2016 року про дольову участь в будівництві згідно з яким ОСОБА_4 придбав майнові права, як інвестор повністю сплативший інвестицію, оскільки в дійсності інвестиція у розмірі 499 611,65 грн. була внесена ОСОБА_6 згідно з квитанцією № 73-11212/1 від 02.02.20007 року на підставі договору про дольову участь в будівництві житла № 58 від 06.01.2006 року, а в подальшому за додатковою угодою № 1 від 14.07.2016 року до договору № 58 від 06.01.2006 року, укладеною між ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ТОВ «РОСС ІНВЕСТ» майнові права були передані ОСОБА_6 ОСОБА_4 . Тобто квартира АДРЕСА_3 була про інвестована саме ОСОБА_6 02.02.2007 року. У зв`язку з доданням до позову в якості підтвердження вимог про визнання права власності на Ѕ частину квартири копії договору від 14.07.2016 року про дольову участь в будівництві згідно з яким ОСОБА_4 придбав майнові права, як інвестор повністю сплативший інвестицію, до правоохоронних органів подано заяву про відкриття кримінального провадження за фактом підроблення офіційного документа, використання завідомо підробленого документа за ч. ч. 3, 4 ст. 358 КК України та за фактом введення суду в оману шляхом подання завідомо недостовірних та підроблених доказів за ч. 1 ст. 384 КК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Тобто лише одночасна наявність всіх складових, зокрема: спільного проживання осіб, спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, надає підстави вважати факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу встановленим.

Представлені позивачем докази на підтвердження факту проживання однією сім`єю: довідка спільного об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моряк-6» б/н від 31.05.2018 року за підписом в якості голови ОСББ ОСОБА_8 ; спільна заява мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_8 , завірена за підписом в якості голови ОСББ Рошковського Р.Р. від 02.08.2018 року; копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг; копії свідоцтв про смерть та про поховання ОСОБА_4 , наявність спільних фотографій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , показання допитаних свідків не містять жодного достатнього та беззапереченого підтвердження ведення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільного господарства у період з 16 січня 2010 року по 03 травня 2018 року та наявності інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин між цими особами, наявність взаємних прав та обов`язків.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07 квітня 2003 «ДСТУ 4163-2003:

- адресатами документа можуть бути організації, їхні структурні підрозділи, посадові особи та громадяни. У разі адресування документа організації або її структурному підрозділові без зазначення посадової особи їхні назви подають у називному відмінку (п. 5.16);

- відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23 (п. 5.27).

Довідка спільного об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моряк-6» б/н від 31.05.2018 року за підписом в якості голови ОСББ ОСОБА_8 щодо спільного мешкання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з січня 2010 року до 03.05.2018 року містить назву реквізиту адресату - «Голова ОСББ «Моряк-6» ОСОБА_8 ». Тобто фактично дана довідка, яка піписана ОСОБА_8 в якості голови ОСББ «Моряк-6», адресована голові ОСББ ОСОБА_8 . Крім того, дана довідка не містить реєстраційного номеру та додана до справи копія довідки не завірена належним чином, що не узгоджується з п. п. 5, 16,; 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07 квітня 2003 «ДСТУ 4163-2003? який діяв на час, яким датована дана довідка.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що додані до справи копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, в яких зазначено прізвище ОСОБА_12 (до 2011 року) та ОСОБА_5 (після 2011 року) не містять відомостей для ідентифікації ОСОБА_3 саме, як платника комунальних послуг за цими квитанціями.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.02.2011 року (а. с. 16).

При таких обставинах надані ОСОБА_3 в якості доказів на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_4 з січня 2010 року копії квитанцій про оплату комунальних послуг, в яких власником особового рахунку по квартирі АДРЕСА_5 є ОСОБА_12 (батько ОСОБА_4 ) не можуть бути взятими до уваги на підтвердження факту ведення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільного господарства у період з 16 січня 2010 року.

Показаня свідків та фотокартки на яких відображені події спільного відпочинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , їхня спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Факт спільного проживання та проводження часу протягом певного періоду, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно (грошові кошти та спірну квартиру) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2010 року, яке вступило в законну силу і є чинним, позов ОСОБА_6 у справі № 2-7043/10 задоволено. Зобов`язано ТОВ «РОСС ІНВЕСТ» здійснити будівництво житлового будинку будівельний номер АДРЕСА_7 в порядку примусового виконання умов договору № 58 про дольову участь в будівництві житла від 06 січня 2006 року, укладеного між ТОВ «РОСС ІНВЕСТ» та ОСОБА_6 . Зобов`язано ТОВ «РОСС ІНВЕСТ» передати в натурі ОСОБА_6 її долю, визначену згідно з договором № 58 про дольову участь в будівництві житла від 06 січня 2006 року, укладеним між ТОВ «РОСС ІНВЕСТ» та ОСОБА_6 , у вигляді трьохкімнатної квартири будівельний номер АДРЕСА_3 після завершення його будівництва та введення в експлуатацію. Зазначеним рішенням встановлено, що погоджена ціна договору в розмірі 499 611,65 грн була внесена ОСОБА_6 02 лютого 2007 року, тобто в повному обсязі та своєчасно, що засвідчується квитанцією № 73-11212/1 від 02 лютого 2007 року.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_4 23.11.2017 року на підставі договору про дольову участь у будівництві № 58 від 06 січня 2006 року, додаткової угоди № 1 від 14.07.2016 року, акту прийому - передачі ТОВ «РОСС ІНВЕСТ» від 20.11.2017 року (а. с. 14).

Згідно з актом опису спадкового майна, що знаходився у сейфі № НОМЕР_1 в АБ «Південний, який перебував у користуванні ОСОБА_4 з 2010 року і копія якого (опису) видана АБ «Південний» у відповідь на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12.04.2019 року вбачається наявність додаткової угоди № 1 від 14.07.2016 року до договору № 58 про дольову участь в будівництві житла від 06 січня 2006 року.

При таких обставинах, колегія суддів не приймає до уваги надану позивачем копію договору № 58 про дольову участь в будівництві житла від 14.07.2016 року зі змісту якого вбачається, що первісним та єдиним інвестором житла ( АДРЕСА_2 ) був ОСОБА_4 .

Колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_6 02.02.2007 року у повному обсязі внесла інвестицію на підставі договору № 58 про дольову участь в будівництві житла від 06 січня 2006 року, укладеного між ТОВ «РОСС ІНВЕСТ» та ОСОБА_6 і що в подальшому ОСОБА_6 на підставі додаткової угоди № 1 від 14.07.2016 року до договору № 58 від 06.01.2006 року, укладеною між ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ТОВ «РОСС ІНВЕСТ» майнові права були передані ОСОБА_6 ОСОБА_4 .

При цьому зі змісту додаткової угоди № 1 від 14.07.2016 року до договору № 58 від 06.01.2006 року, укладеною між ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ТОВ «РОСС ІНВЕСТ» не вбачається, що відступлення (передача) майнових прав відбулося на платній основі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За загальним правилом, встановленим у ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Здійснюючи відступлення права вимоги, кредитор передає свої права не за договором у цілому (оскільки договір може охоплювати багато зобов`язань), а у розрізі конкретного(их) зобов`язання(нь).

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно до правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 910/7320/17, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги (цесії) може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджують положення про договір купівлі-продажу. Частинами 3, 4 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, якщо новий кредитор передає первісному кредитору грошові кошти за передані права, договір про відступлення права вимоги буде регулюватися як ст. ст. 512 - 519 ЦК України, так і відповідними положеннями про договір купівлі-продажу.

Якщо ж первісний кредитор передає свої права новому кредитору безоплатно, то сторони повинні керуватися відповідними положеннями про договір дарування.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що інвестиція вносилася і остаточно була внесена ОСОБА_6 яка в подальшому відступила на безоплатній основі право вимоги за договором інвестування №61 від 11.01.2006 року своєму сину ОСОБА_4 (у додатковій угоді про передачу майнових прав на житло відсутня умова щодо обов`язку ОСОБА_4 здійснити будь-яке майнове відшкодування ОСОБА_6 замість отриманих майнових прав), апеляційний суд з посиланням на висновок Верховного Суду України по у справі №6-1568цс16, доходить висновку, що якщо майно або майнові права набуті безоплатно, а не за спільні кошти, то таке майно не є спільною сумісною власністю подружжя або осіб, щодо яких встановлений факт спільного проживання однією сім`єю, а є особистою власністю цього члена подружжя (особи, яка проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу).

Будь-яких доказів, що позивач брала участь у створенні нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 власною працею або особистими коштами не надано.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для задоволення позову.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у заявлених вимогах.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

Оскільки в порядку нового апеляційного перегляду справи ухвалено нове судове рішення, яким позов залишено без задоволення, то з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги 13 215 грн. та за подання касаційної скарги 17 620 грн., а всього на загальну суму 30 835 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний», про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у загальному розмірі 30 835 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 27.06.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова