Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2320/21 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 44 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Ярмоленка В.В.

у цивільній справі №283/2320/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року представник позивачів адвокат Таргоній В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідача на їх користь 600 тис. грн. в якості відшкодування моральної шкоди, тобто по 300 тис. грн. на користь кожного з позивачів. В обґрунтування поданого позову зазначав, що 11.03.2020 року на станції Пенізевичі, ДН-4 Коростень, поблизу смт. Гранітне, поїзд №6623, сполученням Київ - Коростень (ЕР9 №662) скоїв наїзд на ОСОБА_3 , 1979 року народження, який внаслідок отриманих травм помер. ОСОБА_3 працював в ПЧЄ-13 (ремонтне депо) та повинен був повертатися вищезазначеним поїздом додому з роботи. 12.03.2020 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР за №0000133 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 30.06.2020 року кримінальне провадження №0000133 було закрито. Згідно даного документу факт наїзду на загиблого поїздом ОСОБА_3 було встановлено, причиною смерті останнього є роздроблення грудної клітки. Отже, між наїздом на загиблого електропотягом №6623, сполученням Київ - Коростень (тобто джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст.1187 ЦК України) та смертю останнього, наявний причинно-наслідковий зв`язок. Поїзд №6623, сполученням Київ - Коростень (зчеп ЕР9Є-662) перебуває на балансі виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Фастів» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця», а тому саме дане Товариство визначено відповідачем по справі. Загиблий ОСОБА_3 є сином позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Внаслідок смерті сина позивачі втратили найближчу людину, позбавилися підтримки сина, любові та допомоги. Щодо тяжкості вимушених життєвих змін, представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та загиблого ОСОБА_3 об`єднували тісні сімейні зв`язки, а також спільний побут, а тому у зв`язку зі смертю сина вимушені зміни в житті позивачів є дуже тяжкими. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 необхідно докладати надзвичайно великих зусиль для організації свого життя. Отже, враховуючи вищевикладене, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквіваленті у загальному розмірі 600 тис. грн. Такий розмір відшкодування, на думку позивачів, є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації життя після тяжкої втрати.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (; юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця,5) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (; юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця,5) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_1 , в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

В решті вимог відмолено за безпідставністю.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (; юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця,5) на користь держави судовий збір у розмірі 2000,00 грн.

У поданій апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що не може погодитися із висновком суду про розмір відшкодування, оскільки за встановлених обставин він є надмірно великий, а у справі взагалі відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Тобто, позивачами жодними доказами не доведено факту завдання їм моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат майнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача.

Зазначає, що суд не витребував жодних доказів на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Взагалі не дослідив наявність фактичних відносин між загиблим та позивачами, а розмір відшкодування визначив всупереч вимогам розумності і справедливості.

Вважає, що суд невірно розтлумачив вимоги ст.23 ЦК України та порушив норми процесуального права, а саме ст.ст.89,263,264 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що електропоїзд №6623 (зчеп ЕР9Є-662) перебуває на балансі виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Фастів» регіональної філії «Південно-Західна залізниця». ОСОБА_4 працює у виробничому підрозділі «Моторвагонне депо Фастів» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» на посаді машиніста електропоїзда з 05.04.2018 року по теперішній час (а.с.12).

11.03.2020 року о 21 год. 06 хв. до оператора служби «102» Вальчука надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 о 21 год. 06 хв. в смт. Гранітне на станції Пенізевичи електропотяг збив людину, яка померла на місці пригоди. Даній заяві присвоєно №1255 у журналі єдиного обліку Малинського відділення поліції. Вказане підтверджується рапортом оперуповноваженого Терещенка на ім`я начальника Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області Михайла Старовойта, наявного в матеріалах кримінального провадження №0000133, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України (а.с.7 в матеріалах кримінального провадження).

12.03.2020 року о 10 год. 06 хв. відомості про вказану подію були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000133 (а.с.1 в матеріалах кримінального провадження). Зміст фабули, що міститься у витягу з ЄРДР, що наданий суду, полягає у наступному: 11.03.2020 року о 20 год. 43 хв. на 97 перегону Київ - Коростень, по станції Пенізевичі, смт. Гранітне Малинського району Житомирської області, водій електропотягу «Київ - Коростень» ОСОБА_4 , рухаючись в напрямку м.Коростень, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок наїзду пішоход отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.

Того ж 12.03.2020 року за дорученням начальника СВ Малинського ВП Ковальова О.С. слідчим СВ майором поліції Тетяною Левченко було розпочато досудове розслідування (а.с.2 в матеріалах кримінального провадження).

У зв`язку з тим, що кримінальне провадження потребувало прийняттю процесуальних рішень та проведенню слідчих дій, на підставі постанови начальника СВ Малинського відділення поліції було створено групу слідчих (а.с.5 в матеріалах кримінального провадження).

Протоколом огляду місця події від 11.03.2020 року, об`єктом якого був 97км перегону Ірша - Пенізевичі, поблизу станції Гранітне, описано місце розташування трупа ОСОБА_3 , плям бурого кольору, взуття потерпілого (а.с.8-11 в матеріалах кримінального провадження). До протоколу огляду додаються схематичне зображення місця події (а.с.12 в матеріалах кримінального провадження), наявна ілюстративна таблиця до протоколу огляду місця події (а.с.13-16 в матеріалах кримінального провадження).

Протоколом допиту свідка ОСОБА_6 (бригадира станції Пенізевичі) від 13.03.2020 року встановлено, що останній пояснив, що близько 21:30 год. йому зателефонував майстер ОСОБА_7 та повідомив про те, що електропоїзд на станції Пенізевичі, який рухався з Києва в напрямку Коростеня, збив чоловіка, можливо співробітника залізниці. Одразу після телефонної розмови свідок виїхав на місце події. По прибуттю до опори №1 на колії було виявлено тіло ОСОБА_3 (а.с.17-18 в матеріалах кримінального провадження).

Протоколом допиту потерпілого ОСОБА_1 (батька загиблого) від 26.03.2020 року встановлено, що останній пояснив, що близько 23:30 год. за адресою його місця проживання приїхав майстер ОСОБА_8 , який повідомив ОСОБА_1 про те, що його сина збив потяг, щодо інших обставин він не зазначив. Періодично ОСОБА_3 вживав алкогольні напої (а.с.23 в матеріалах кримінального провадження).

Протоколом допиту свідка ОСОБА_9 (чергової на станції Пенізевичі) від 12.03.2020 року встановлено, що 11.03.2020 року близько 20 год. 40 хв., перебуваючи на своєму робочому місці, вона виявила, що електропоїзд №6623 зупинився на станції Ірша, у зв`язку з чим свідок по радіозв`язку визвала машиніста ОСОБА_4 , який повідомив, що застосував екстрене гальмування потяга у зв`язку з запобіганням наїзду на людину. Разом з цим, поїзд не зміг загальмувати та скоїв наїзд на невідому особу. У ході огляду даної особи було встановлено особу ОСОБА_3 та відсутність у нього ознак життя. Після отримання вказаного повідомлення, ОСОБА_9 зателефонувала до служби «102» та проінформувала чергового поліції про випадок, а також до служби «103» (а.с.24-25 в матеріалах кримінального провадження).

Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 (складавача поїздів) від 11.03.2020 року встановлено, що 11.03.2020 року близько 20 год. 40 хв. він перебував на робочій зміні та йому зателефонувала чергова на станції Пенізевичі ОСОБА_9 , яка повідомила про те, що електропотяг №6623 скоїв наїзд на людину. В подальшому на коліях було виявлено тіло ОСОБА_3 (а.с.26-27 в матеріалах кримінального провадження).

Протоколом допиту свідка ОСОБА_4 (машиніста РПЧ-8) від 08.05.2020 року встановлено, що 11.03.2020 року о 20 год. 44 хв., переїхавши сигнал вхідний станції Пенізевичі (в`їхав у межу, яка відноситься до даної станції, але фактично до платформи було ще приблизно 1 км) на 97 км, пікет І при виїзді з кривої ділянки колії, раптово побачив перед самим електропоїздом людину і одразу, з одночасною подачею гучного сигналу, застосував екстрене гальмування, але наїзду на людину уникнути не вдалося. При цьому різка поява людини на коліях при такій швидкості та виїзду з кривої ділянки колії унеможливлювала уникнення наїзду (а.с.50-52 в матеріалах кримінального провадження).

Згідно довідки судово-медичного експерта Малинського бюро СМЕ В. Марущака, причиною смерті ОСОБА_3 , 1979 року народження, є розтрощення грудної клітки (а.с.14).

Відповідно до довідки за підписом техніка-розшифровувача ОСОБА_11 , з розшифрування швидкостемірної стрічки поїзда №6623, ЭР9М 38601, під керуванням локомотивної бригади в складі машиніста ОСОБА_12 , помічника машиніста ОСОБА_13 , поїзд відправився від станції Київ о 18 год. 14 хв.; на 97 км 1пк застосовано екстрене гальмування при швидкості 52 км/год. Зупинився потяг о 20 год. 44 хв. Розрахунковий гальмівний шлях 195м, дійсний гальмівний шлях 175м. О 21 год. 19 хв. машиніст привів електропотяг в рух і прибув на станцію Коростень о 22 год. 40 хв. (а.с.43 в матеріалах кримінального провадження).

Також в матеріалах кримінального провадження міститься рапорт машиніста ОСОБА_12 на ім`я начальника виробничого підрозділу Моторовагонного депо Фастів,в якій машиніст описує нещасний випадок на залізниці,який мав місце 11.03.2020 року (а.с.44 в матеріалах кримінального провадження).

З Акту №1 службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на Південно-Західній залізниці від 18.03.2020 року, затвердженого першим заступником начальника Коростенської дирекції залізничних перевезень О.М. Мазуром та складеним в.о. начальника станції Пенізевичі Андрійчуком Н.С., начальником сектору охорони праці дирекції Рафальським В.О. та заступником начальника станції ОСОБА_14 , вбачається, що 11.03.2020 року о 20 год. 44 хв. при слідуванні електропоїзду №6623, сполученням Київ - Коростень, при під`їзді до станції Пенізевичі, перед вхідним сигналом локомотивна бригада подавала сповіщальний сигнал. Після про слідування вхідного сигналу на 97 км пк 1 по станції Пенізевичі, 1-а головна колія, при виїзді з кривої ділянки колії, локомотивна бригада раптово побачила тінь і в цю ж мить відчула удар в лобову частину головного вагону. Машиніст при швидкості руху 52 км/год. застосував екстрене гальмування з подачею сигналу великої гучності, але уникнути наїзду не вдалося Отже, комісія прийшла до висновку про порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України та Правил поведінки громадян на залізничному транспорті. Вини інших осіб не встановлено (а.с.74-75 в матеріалах кримінального провадження).

30.06.2020 року слідчим СВ Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області Левченко Т.К. за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження №0000133 було винесено постанову про закриття кримінального провадження, оскільки вини працівників залізниці в порушенні правил безпеки руху та експлуатації залізничного транспорту, що спричинило загибель ОСОБА_3 не встановлено, з метою уникнення наїзду на останнього машиніст та помічник машиніста подавали сигнали великої гучності, застосували екстрене гальмування, тобто вчинили заходи, спрямовані на врятування ОСОБА_3 , однак останній перебував на залізничній колії перед рухомим складом при обставинах, що виключають можливість уникнення наїзду, чим порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, а тому кримінальне провадження за ч. 3 ст.276 КК України необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу даного правопорушення (а.с.78 в матеріалах кримінального провадження).

Відповідно до Висновку експерта №34 (експертизу почато 12.03.2020р., експертизу закінчено 21.07.2020р.) причиною смерті ОСОБА_3 являються тупа травма голови, грудної клітки, органів черевної порожнини, хребта, що зумовило зупинку функцій центральної нервової системи, серцевої діяльності, дихання. Смерть потерпілого настала одразу після отримання тілесних ушкоджень. При судово-медичному дослідженні трупа виявлені тілесні ушкодження у вигляді множинних ран та садин голови, обличчя, тулубу, кінцівок, переломів кісток склепіння черепу, лицевого відділу черепу, переломів хребта, на рівні 1 грудного хребця та 1 поперекового хребця з повним розривом спинного мозку, множинних переломів ребер з ушкодженням пристінкової плеври, розриву серця правого шлуночка, печінки, які є смертельними і могли утворитись від дії твердих тупих предметів з значною силою прикладання (а.с.76 в матеріалах кримінального провадження).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Так, стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - це один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив:

Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти Російської Федерації» (Antipenkovv. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyyv. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayevv. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р.) у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridinv. Russia), скарга Ns 4171/04, § 20 березня).

Як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц) та постанові Верховного Суду від 03 квітня 2018 року №61-10154 св18 (справа №355/812/17).

За змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 5 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 2 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18) та інших.

У ході судового розгляду справи судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_3 в момент загибелі знаходився прямо на залізничній колії. Також встановлено, що працівники залізниці вчинили усі можливі заходи, спрямовані на врятування ОСОБА_3 при обставинах, що виключають можливість уникнення наїзду. Разом з цим, матеріали справи не містять доказів, які б вказували на наявність обставин непереборної сили або умислу потерпілого щодо настання наслідків у вигляді фізичних пошкоджень. При цьому суд зазначає, що питання щодо наявності у діях особи умислу на спричинення собі фізичних ушкоджень слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин справи, в тому числі необхідно враховувати поведінку потерпілого, обставини, що передували настанню події.

У даному випадку матеріали справи не містять жодних визначальних документів, які б підтверджували наявність свідомого умислу у ОСОБА_3 перебувати на залізничній колії, адже неможливо встановити, чи усвідомлював потерпілий загальну обстановку, чи передбачав наслідки та чи бажав їх настання.

Разом з цим, діяльність, пов`язана з використанням потягів є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем потягу №6623 є АТ «Укрзалізниця», то відповідач зобов`язаний відшкодовувати завдану транспортними засобами, якими Товариство володіє, шкоду.

Моральна шкода позивачам, завдана смертю їх сина, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя їм душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють життя позивачів, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому додаткові зусилля на організацію свого життя. Відновити становище, яке існувало до смерті сина у житті позивачів неможливо. За наслідками смерті ОСОБА_1 та ОСОБА_15 позбавлені моральної підтримки з боку померлого у житті в майбутньому.

Судом звернута увага на те, що за матеріалами справи не встановлено, за яких обставин потерпілий опинився на залізничній колії, як не встановлено і факту свідомого порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

АТ «Українська залізниця» не наведено будь-яких даних, які б свідчили, що ОСОБА_3 передбачав, бажав чи свідомо допускав настання пригоди зі смертельним наслідком, а тому посилання представника відповідача на відсутність підстав для відшкодування шкоди у зв`язку із умислом потерпілого, є безпідставним.

При цьому судом враховано, що смерть ОСОБА_3 спричинена також у зв`язку з його особистою необережністю та перебуванням на залізничній колії, а отже однією з причин загибелі є недотримання померлим правил поведінки на залізничному транспорті, що тягне за собою зменшення суми відшкодування.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у загальному розмірі 200 тис. грн., тобто по 100 тис. грн. на користь кожного з позивачів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: