ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 673/221/21

Провадження № 22-ц/4820/1084/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Філіпчук О.В.

за участю представника позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №673/221/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 09 лютого 2022 року (суддя Дворнін О.С.) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Вовковинецька селищна рада про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4 зазначала, що від шлюбу із відповідачем, який розірвано Деражнянським районним судом Хмельницької області від 07 травня 2019 року у сторін народилися сини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка вказує, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на фізичний розвиток синів, як складову виховання; не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами у навчанні, станом їх здоров`я, а також не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Крім того, як зауважила ОСОБА_4 , відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 28971,54 грн.

Зважаючи на те, що всі питання щодо виховання синів позивачка вирішує самостійно, тому і просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 09 лютого 2022 року позов задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав, у зв`язку із чим безпідставно не взяв його до уваги. Також, на думку апелянта, суд не врахував позитивні характеристики відповідача, які підтверджують належне виконання батьківських обов`язків. Крім того, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісність батьків. Апелянт зауважує, що з огляду на встановлені обставини справи щодо його поведінки відносно дітей, наявність доказів, які підтверджують його інтерес до виховання дітей, висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав, факт його заперечення проти позбавлення батьківських прав, у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування до ОСОБА_3 такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав. Поміж того, на думку апелянта, має місце невідповідність висновків Деражнянського районного суду Хмельницької області обставинам справи, оскільки суд встановив та дослідив докази неповно, тому висновки зі встановлених обставин не відповідають реальним обставинам справи.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Відзив від інших учасників справи до апеляційного суду не надходив.

Представник апелянта ОСОБА_3 ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з підстав у ній наведених.

Представник позивачки ОСОБА_4 ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.

Апелянт ОСОБА_3 , позивачка ОСОБА_4 та представник третьої особи Вовковинецької селищної ради до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітніх дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, у зв`язку із чим позбавлення його батьківських прав є доцільним і відповідатиме інтересам дітей.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9, 10).

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року шлюб, зареєстрований 17 червня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відділом ДРАЦС реєстраційної служби Деражнянського РУЮ у Хмельницькій області (актовий запис №44), розірвано (а.с.7-8).

Відповідно до довідки №500 від 28.12.2020, виданої виконкомом Вовковинецької селищної ради, ОСОБА_4 зареєстрована в с. Коричинці Деражнянського району (нині - Хмельницького) і склад її сім`ї складається з синів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , співмешканця ОСОБА_13 та зареєстрованих, проте не проживаючих матері ОСОБА_14 , батька ОСОБА_15 , сестри ОСОБА_16 , племінника ОСОБА_17 (а.с. 12).

Обґрунтовуючи позов, позивачка просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , оскільки останній не піклується про фізичний і духовний стан дітей, не бере педагогічної, матеріальної, грошової участі у їх вихованні та має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 28971,54 грн.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що позбавлення батьківських прав - це санкція, застосовувана в тих випадках, коли здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини піддається небезпеці внаслідок застосування батьками неправомірних способів здійснення батьківських прав, неналежного їхнього поводження або злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення вищезазначеної норми матеріального права дозволяє зробити висновок, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Цей висновок узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 19 вересня 2019 року за результатом розгляду справи № 459/1736/16-ц.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

В силу положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58 рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Матеріали справи свідчать про те, що малолітні діти сторін ОСОБА_18 та ОСОБА_19 проживають разом з матір`ю ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 (а.с.12).

За розрахунком заборгованості по аліментах №19.5-20/11662 від 03.11.2020 сукупний розмір заборгованості ОСОБА_3 за період з 01.08.2018 по 01.10.2020 становить 28971,54 грн (а.с.15).

З характеристики учня 1-Б класу Деражнянського ліцею №2 ОСОБА_9 , складеного директором школи та класним керівником 09.12.2020 вбачається, що батько ОСОБА_3 протягом трьох місяців жодного разу дитиною не цікавився: не дзвонив, не приходив в школу, не приводив і не забирав учня; у шкільному житті сина і в платі за харчування участі не брав (а.с.13).

Судова колегія вважає, що зазначена характеристика не може свідчити про ухилення ОСОБА_3 від виконання свої батьківських обов`язків, як і факт стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів та наявність заборгованості по їх сплаті, оскільки це є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. А наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька його батьківських прав відносно малолітніх дітей.

Вищенаведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, що викладені в постанові від 16.01.2019 у справі № 199/5032/16-ц.

Поміж того, орган опіки та піклування Вовковинецької селищної ради згідно висновку №75 від 28 липня 2021 року вважав за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо його малолітніх синів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 37-39).

У висновку встановлено, що ухилення батька малолітніх дітей ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків не підтвердилося: зі слів директора Коричинецької гімназії ОСОБА_20 батько цікавиться життям, навчанням та вихованням синів; староста с. Коричинці ОСОБА_21 повідомила про те, що батько часто купує дітям солодощі, подарунки та продукти харчування.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів винної поведінки відповідача щодо умисного ухилення від виконання його батьківських обов`язків по вихованню синів; заперечення ОСОБА_3 як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі проти позбавлення його батьківських прав; враховуючи, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дітей; оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи та їх представниками докази, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про задоволення позову є передчасними, адже достатніх підстав для застосування до ОСОБА_3 крайнього заходу впливу у виді позбавлення його батьківських прав стосовно малолітніх синів ОСОБА_18 та ОСОБА_19 з врахуванням інтересів дітей, інтересів самого відповідача, його заперечень щодо позбавлення батьківських прав, в тому числі і поданням апеляційної скарги на рішення суду, вимог сімейного законодавства, рішень Європейського суду з прав людини, судової практики Верховного Суду на даний час відсутні.

А тому доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є обґрунтованими.

У зв`язку із чим оскаржуване рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, скасуванням оскаржуваного рішення та ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені позову підлягає до стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1362 грн (квитанція №0.0..1 від 16.05.2022) судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 09 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) 1362 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 червня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай