Справа № 286/331/22
УХВАЛА

29 червня 2022 року

Суддя Овруцького районного суду Житомирської області Гришковець А. Л. , розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення в натурі частки нежитлового приміщення, який належить співвласникам на праві спільної часткової власності , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення в натурі частки нежитлового приміщення, яке належить співвласникам на праві спільної часткової власності.

Під час вивчення матеріалів вказаної позовної заяви було встановлено, що вони не відповідають вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, відповідно до положень ст. 175 ЦПК України позовна заява серед іншого, повинна містити і повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Однак, вимоги вказаної норми позивачем не дотримано в повній мірі.

Так, відповідно до ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Як випливає з положень ч.ч. 1, 3, 4 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити виділ у натурі частки з нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про виділ у натурі частки з нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про виділ у натурі частки з нерухомого майна і таке право підлягає судовому захисту на підставі положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви слідує, що при зверненні позивача до нотаріуса, їй повідомили, що для здійснення договору купівлі-продажу своєї частини житлового будинку необхідне погодження інших співвласників, які повинні написати заяви, так як мають переважне право на придбання її частки. Крім одного співвласника ОСОБА_2 , інші цього зробити не можуть.

Тобто, як свідчить зміст позову, особами, які зазначені позивачем як відповідачі, право позивача не порушується і не оспорюється. Перешкодою до здійснення договору купівлі-продажу її частини житлового будинку стало погодження інших співвласників, які повинні написати заяви, так як мають переважне право на придбання її частки.

Однак, як зазначалося вище визначення відповідачів є правом позивача, а обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи - встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову, а не визначення і встановлення відповідачів, їх місцезнаходження, і такий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Позивачем же не зазначено в позові доказів щодо пропозиції всім співвласникам погодити договір купівлі-продажу її частини житлового будинку та посвідчити його нотаріально, відмови нотаріуса у виділі часток.

Таким чином, оскільки, позовна заява містить вимогу щодо виділення в натурі частини житлового будинку, який належить співвласникам на праві спільної часткової власності, що створює передумови за яких можуть бути порушені права та інтереси інших співвласників майна, тому має бути визначено повне коло відповідачів по справі (всіх співвласників житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ), які перешкоджають позивачу в реалізації її прав, та зазначення доказу щодо відмови нотаріуса в посвідченні договору про виділ частки із спільної часткової власності.

Крім того, в позовній заяві позивач просить виділити їй в натурі 1/2 ідеальної частки з спільної часткової власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: веранду площею 5,7 кв.м; кладову площею 2,6 кв.м; кімнату площею 15,9 кв.м. та кухню площею 8,1 кв. м.

Тобто, наразі предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідачів про виділення в натурі об`єкта нерухомого майна. Відтак подано позов майнового характеру.

Ціна позову - це грошовий вираз майнових вимог позивача. Ціна позову визначається лише щодо майнових вимог, тобто тих вимог, які мають грошову оцінку. Ціну позову визначає позивач у позовній заяві.

В п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України законодавець закріпив, що ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності визначається дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в даному населеному пункті чи місцевості.

За ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна.

Ціна позову визначається від ринкової вартості майна на момент звернення до суду та повинна бути підтверджена відповідними відомостями (оцінкою відповідної установи).

За приписами абз. 3 п. 2 розділу ІV Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого наказом Фонду державного майна України 17.05.2018 № 658, строк дії звіту про оцінку не може перевищувати шість місяців з дати оцінки, що зазначається в такому звіті.

Позивач в позовній заяві зазначила ціну позову 113779 грн., але не обґрунтувала наведену нею оцінку. Як свідчить довідка, видана Приватним підприємством «Овруч Проект Буд» 10.02.2022 №2, після обстеження на місці 20 квітня 2021 року та проведення комплексу робіт встановлено, що інвентаризаційна вартість житлового будинку АДРЕСА_1 , станом на 20 квітня 2021 року дійсно становить 113779 грн. Тобто, вказана вартість не є дійсною вартістю спірного нерухомого майна на час подачі позову.

Відповідно позивач в позовній заяві має уточнити ціну позову, яка відповідає фактичній (ринковій) вартості спірного майна на день звернення до суду, зазначивши в позовній заяві докази (звіт про оцінку нерухомого майна) та при необхідності доплатити судовий збір.

За встановлених обставин, позовну заяву слід залишити без руху до виправлення вказаних недоліків шляхом приведення позовної заяви у відповідність з вимогами зазначених правових норм.

Керуючись ст.185 ЦПК України суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення в натурі частки нежитлового приміщення, який належить співвласникам на праві спільної часткової власності, залишити без руху і надати позивачеві строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ : А. Л. Гришковець