П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 липня 2022 року місто Київ

справа № 361/9547/21

провадження№22-ц/824/4433/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло уют сервіс"

на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 грудня 2021 року про відмову у видачі судового наказу, постановлену суддею Сердинським В.С.,

у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло уют сервіс" до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року заявник ТОВ «Житло уют сервіс» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Свою заяву обґрунтовувала тим, що ОСОБА_1 проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на праві приватної власності.

ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Житло юут сервіс» договір про участь у витратах по утриманню житлового будинку і прилеглої до нього території № 204/2-а/3-У від 11 червня 2019 року, договір про надання додаткових послуг з утримання будинків та житлового комплексу і умови користування об`єктами житлового комплексу № 204/2-а/3 від 11 червня 2019 року, договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 204/2-а/3-Т від 11 червня 2019 року, та договір про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд №100217 від 10 лютого 2017 року, згідно з якими боржник отримує послуги та користується ними в повному обсязі. ОСОБА_1 несвоєчасно вносить плату, у зв`язку з чим станом на 20 жовтня 2021 року утворилась заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 11 233,13 грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 грудня 2021 року відмовлено у видачі судового наказу на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, Голубовський О.П. в інтересах ТОВ «Житло Уют Сервіс» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 грудня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини та не звернув уваги на те, що заявник, звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, вказував на те, що боржник фактично проживає і користується житлово-комунальними послугами в квартирі, що належить їй на праві приватної власності, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Також вказував, що згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини. Предметом заяви про видачу судового наказу є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, що надаються за місцезнаходження нерухомого майна, а тому заява про видачу судового наказу подана саме до Броварського міськрайонного суду Київської області.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу віднесена до п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову ТОВ «Житло уют сервіс» у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що згідно відповіді на запит суду за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області від 30 листопада 2021 року ОСОБА_1 зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 не значиться, а тому суд немає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки такий відповідає нормам процесуального закону.

Відповідно до положень ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до положень ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Статтею 163 ЦК України, передбачено вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу.

Згідно ч. 5 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника.

Положеннями ч.9 ст. 165 ЦПК України встановлено, що у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Зазначена норма законодавства дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку про те, що однією із обов`язкових умов для задоволення заяви про видачу судового наказу є наявність інформації у суду про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника.

Аналіз зазначених норм процесуального закону дає підстави для висновку, що приписи ч. 9 ст. 165 ЦПК України є спеціальною нормою, якою встановлена окрема імперативна підстава для відмови у видачі судового наказу, що не суперечить положенням ст.162 ЦПК України, оскільки йдеться не про порушення правил підсудності (п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України), а про неможливість отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) боржника (фізичної особи).

Наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Отже, зважаючи на визначений процесуальним законом порядок розгляду та звернення до виконання судового наказу, обов`язковою умовою для його видачі є встановлення зареєстрованого місця проживання фізичної особи боржника.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що за положеннями ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Тобто, в даному випадку стягувач, встановивши інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи-боржника, не позбавлений можливості повторно звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу або з позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, заявник вказував на те, що боржник фактично проживає і користується житлово-комунальними послугами в квартирі, що належить їй на праві приватної власності, а також вказував, що позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд відмовив у видачі судового наказу зовсім з інших підстав, а не з підстав непідсудності заяви цьому суду.

Крім того, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який підтверджує право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , виданий 11 червня 2019 року, а заява ТОВ «Житло уют сервіс» про видачу судового наказу подана до суду 28 жовтня 2021 року. Відтак, на момент звернення заявника до суду, інформація щодо належності майна боржнику відсутня.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Ухвала суду постановлена з дотримання норм діючого законодавства, висновки суду відповідають обставинам справи, обґрунтовані, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло уют сервіс"

залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 грудня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус