Справа № 169/849/21
Провадження № 2/169/161/22
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Тітівалова Р.К.,

з участю:

секретаря судового засідання Веремчук Л.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати.

Позов мотивований тим, що 04 травня 2007 року між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір оренди землі, відповідно до якого відповідач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що розташована на території Перевалівської сільської ради Турійського району Волинської області, загальною площею 2.11 га, строком на 49 років зі сплатою орендної плати в розмірі 275 гривень два рази в рік. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 23 березня 2007 року вона складається із трьох земельних ділянок: площею 0.75 га з кадастровим номером :01:002:0401, площею 0.75 га з кадастровим номером :01:002:0354, та площею 0.61 га з кадастровим номером :04:002:0407. Позивач ОСОБА_2 успадкував після смерті ОСОБА_4 вищевказані земельні ділянки, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 07 грудня 2018 року. Вказуючи, що відповідач у порушення умов договору оренди землі від 04 травня 2007 року жодного разу не сплатив йому орендну плату, що, на його думку, є підставою розірвання договору, позивач просив розірвати договір оренди землі від 04 травня 2007 року та стягнути з відповідача 1925 гривень заборгованості з орендної плати, 25762 гривні пені, 240.56 гривень збитків від інфляції, 105.78 гривень трьох процентів річних на підставі статті 625 ЦК України та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав із викладених у ньому підстав та просив його задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (а. с. 128, 129, 131).

Відповідач 30 травня 2022 року подав через канцелярію суду заяву, в якій вказав, що не заперечує проти розірвання договору оренди землі від 04 травня 2007 року, в задоволенні решти позовних вимог просить відмовити як за безпідставністю, так і в зв`язку зі спливом строку позовної давності, а справу розглядати без його участі (а. с. 121-123).

07 червня 2022 року представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та застосувати строки позовної давності до вимог позивача (а. с. 132).

Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (пункт 1 частини першої статті 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом встановлено, що 04 травня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір оренди землі, відповідно до якого відповідач (орендар) прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що розташована на території Перевалівської сільської ради Турійського району Волинської області, загальною площею 2.11 га, строком на 49 років (а. с. 17-19).

Пунктами 9, 11 договору оренди землі визначено, що орендна плата вноситься орендарем в розмірі 275 гривень два рази в рік.

У разі невнесення орендарем орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 2% несплаченої суми за кожний день прострочення (пункт 14 договору оренди землі).

У пункті 38 договору оренди землі передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору (пункт 41 договору оренди землі).

Договір оренди землі від 04 травня 2007 року зареєстрований у Турійському районному відділі Волинської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04 травня 2007 року за № 01 (а. с. 46-49).

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 23 березня 2007 року вона складається із трьох земельних ділянок: площею 0.75 га з кадастровим номером :01:002:0401, площею 0.75 га з кадастровим номером :01:002:0354, та площею 0.61 га з кадастровим номером :04:002:0407 (а. с. 20-21).

Позивач ОСОБА_2 є власником вищевказаних земельних ділянок, які він успадкував після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 07 грудня 2018 року, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 22-27).

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату укладення договору оренди земельної ділянки) істотними умовами договору оренди земельної ділянки є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно з частиною другою статті 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься такий висновок: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932св18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Звертаючись із цим позовом до суду, позивач вказував на те, що відповідач у порушення умов договору оренди землі від 04 травня 2007 року жодного разу не сплатив йому орендну плату, заборгованість зі сплати якої за період з 2018 року по 24 листопада 2021 року становить 1925 гривень, що, на його думку, є підставою для розірвання договору.

За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою вказаної статті процесуального закону передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача про систематичну несплату орендної плати відповідач суду не надав.

З огляду на вказане та враховуючи, що відповідач не виконував свої зобов`язання за договором оренди землі від 04 травня 2007 року, не здійснював виплату орендної плати понад три роки (сім платежів), що свідчить про систематичність порушення ним умов договору, то суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання цього договору та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь пеню в розмірі 25762 гривні, збитки від інфляції 240.56 гривень, три проценти річних 105.78 гривень.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (абзац перший частини другої статті 551 ЦК України).

Пунктом 14 договору оренди землі передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 2 % несплаченої суми за кожен день прострочення.

Аналіз наведених норм матеріального права та умов договору дає достатні підстави для висновку, що вимоги про стягнення пені за неналежне виконання зобов`язання по сплаті орендної плати є обґрунтованими.

Крім того, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість з орендної плати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За таких обставин справи, які підтверджуються належними та допустимими доказами, відповідно до зазначених вище норм матеріального права, встановивши, що відповідач порушив умови договору оренди землі від 04 травня 2007 року, а саме: не сплачував орендну плату в порядку та розмірі, що визначена договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в цілому і наявність передбачених законом підстав для розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати, пені, збитків від інфляції та трьох процентів річних.

Щодо строків позовної давності у цій справі та можливості їх застосування до спірних правовідносин, що виникли між сторонами.

Відповідно до статті 256, статті 257, частини другої статті 258 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Позивач звернувся до суду із цим позовом 30 листопада 2021 року (а. с. 57).

Відповідач та його представник подали до суду заяви про застосування позовної давності у цій справі (а. с. 123, 132).

Щодо позовної вимоги про розірвання договору оренди землі, укладеного 04 травня 2007 року на 49 років, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Із розрахунку та змісту позовної заяви видно, що позивач просив стягнути заборгованість із орендної плати у розмірі 1925 гривень, що становить сім платежів по 275 гривень по два платежі за 2018, 2019, 2020 роки та один платіж за перше півріччя 2021 року.

Таким чином, щодо стягнення одного платежу у розмірі 275 гривень за перше півріччя 2018 року, про несплату якого позивачу було відомо з 01 липня 2018 року, сплив трирічний строк позовної давності, у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити і стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати у розмірі 1650 гривень (1925 грн 275 грн = 1650 грн).

З огляду на вказане, підлягають перерахунку розміри сум інфляційних втрат та трьох процентів річних, які нараховані позивачем підставі статті 625 ЦК України з 2019 року, тобто в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності для таких вимог.

Розмір заборгованості з орендної плати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення по кожному з прострочених платежів становить 1839 гривень 61 копійка:

275 грн (платіж за ІІ півріччя 2018 року) * 1.18524985 = 325.94 грн;

275 грн (платіж за І півріччя 2019 року) * 1.14355585 = 314.48 грн;

275 грн (платіж за ІІ півріччя 2019 року) * 1.13907489 = 313.25 грн;

275 грн (платіж за І півріччя 2020 року) * 1.11660529 = 307.07 грн;

275 грн (платіж за ІІ півріччя 2020 року) * 1.08491248 = 298.35 грн;

275 грн (платіж за І півріччя 2021 року) * 1.02008485 = 280.52 грн.

Таким чином інфляційні втрати складають 189 гривень 61 копійка (1839.61 грн 1650 грн = 189.61 грн).

Розмір трьох процентів річних за весь час прострочення по кожному з прострочених платежів орендної плати становить 81 гривня 72 копійки:

платіж за ІІ півріччя 2018 року за період з 01.01.2019 по 24.11.2021 (2019 рік 365 днів, 2020 рік 366 днів, 2021 рік 328 днів, загальний час прострочення 1059 днів): 275 грн / 100% * 3% / 365 днів * 1059 днів = 23.93 грн;

платіж за І півріччя 2019 року за період з 01.07.2019 по 24.11.2021 (2019 рік 184 дні, 2020 рік 366 днів, 2021 рік 328 днів, загальний час прострочення 878 днів): 275 грн / 100% * 3% / 365 днів * 878 днів = 19.84 грн;

платіж за ІІ півріччя 2019 року за період з 01.01.2020 по 24.11.2021 (2020 рік 366 днів, 2021 рік 328 днів, загальний час прострочення 694 дні): 275 грн / 100% * 3% / 365 днів * 694 дні = 15.68 грн;

платіж за І півріччя 2020 року за період з 01.07.2020 по 24.11.2021 (2020 рік 184 дні, 2021 рік 328 днів, загальний час прострочення 512 днів): 275 грн / 100% * 3% / 365 днів * 512 днів = 11.57 грн;

платіж за ІІ півріччя 2020 року за період з 01.01.2021 по 24.11.2021 (2021 рік 328 днів, загальний час прострочення 328 днів): 275 грн / 100% * 3% / 365 днів * 328 днів = 7.41 грн;

платіж за І півріччя 2021 року за період з 01.07.2021 по 24.11.2021 (2021 рік 147 днів, загальний час прострочення 147 днів): 275 грн / 100% * 3% / 365 днів * 147 днів = 3.32 грн.

Враховуючи, що до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік, то розмір пені в межах одного року по кожному з прострочених платежів орендної плати відповідно до умов договору оренди (2% за кожний день прострочення) складає 10642 гривні 50 копійок:

платіж за ІІ півріччя 2018 року: 275 грн / 100% * 2% * 365 днів = 2007.50 грн;

платіж за І півріччя 2019 року: 275 грн / 100% * 2% * 365 днів = 2007.50 грн;

платіж за ІІ півріччя 2019 року: 275 грн / 100% * 2% * 365 днів = 2007.50 грн;

платіж за І півріччя 2020 року: 275 грн / 100% * 2% * 365 днів = 2007.50 грн;

платіж за ІІ півріччя 2020 року: 275 грн / 100% * 2% * 328 днів = 1804 грн;

платіж за ІІ півріччя 2020 року: 275 грн / 100% * 2% * 147 днів = 808.50 грн.

Таким чином, враховуючи, що у цій справі наявні підстави для застосування позовної давності, то позов ОСОБА_2 слід задовольнити частково: розірвати договір оренди землі від 04 травня 2007 року та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість з орендної плати у розмірі 1650 гривень, пеню 10642 гривні 50 копійок, інфляційні збитки за час прострочення грошового зобов`язання 189 гривень 61 копійка, три проценти річних від простроченої суми 81 гривня 72 копійки, а в решті позовних вимог відмовити у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 гривень позивач надав копію свідоцтва адвоката ОСОБА_1 про право заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги від 20 вересня 2021 року, попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу від 26 листопада 2021 року № 26/11, акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 26 листопада 2021 року №1-000000125, квитанцію від 26 листопада 2021 року № 026-к (а. с. 10-16).

Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відповідач та його представник відповідно до положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявляли, співмірності цих витрат наданим позивачу адвокатом послугам не спростовували.

Таким чином, з урахуванням того, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 гривень та судовий збір у розмірі 1314 гривень 96 копійок (немайнова вимога задоволена повністю 908 грн, майнова вимога задоволена частково на 44,82% 406.96 грн: 908 грн + 406.96 грн = 1314.96 грн).

На підставі викладеного, статтей 526, 611, 629, 651 Цивільного кодексу України, статті 141 Земельного кодексу України , Закону України «Про оренду землі» та керуючись статтями 137, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір оренди землі від 04 травня 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстрований у Турійському районному відділі Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04 травня 2007 року за № 01.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість з орендної плати у розмірі 1650 (одна тисяча шістсот п`ятдесят) гривень, пеню 10642 (десять тисяч шістсот сорок дві) гривні 50 (п`ятдесят) копійок, інфляційні збитки за час прострочення грошового зобов`язання 189 (сто вісімдесят дев`ять) гривень 61 (шістдесят одна) копійка, три проценти річних від простроченої суми 81 (вісімдесят одна) гривня 72 (сімдесят дві) копійки.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1314 (одна тисяча триста чотирнадцять) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_1 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник відповідача: ОСОБА_5 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_4 .

Головуючий

Повне рішення складено 16 червня 2022 року.