ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/113/21Головуючий у 1-й інстанції Коломієць Н.З.
Провадження № 22-ц/817/181/22 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Костів О. З., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Сович Н.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу № 608/113/21 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 18.11.2021 року, постановлене суддею Коломієць Н.З., у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2021 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду із указаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 13.07.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ ПриватБанк ( тепер АТ КБ "ПРИВАТБАНК") укладено кредитний договір, відповідно до якого банк відкрив відповідачці кредитний рахунок та встановив початковий кредитний ліміт. Надалі розмір кредитного ліміту збільшено до 8000 гривень. Відповідачка зобов`язувалася слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, тобто короткострокового кредиту, який надається банком у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на рахунку.

Відповідачка при підписанні анкети-заяви від 13.07.2011 року підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» , які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та витяг з «Тарифів» долучені до позовної заяви.

Банк указував, що відповідачка ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, які діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідачки у анкеті-заяві.

Позивач зазначив, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 02 листопада 2020 року виникла заборгованість в сумі 28 576,23 гривень, яка складається з: 23030,14 гривень заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. 23030,14 гривень - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованості за поточним тілом кредиту, 0,00 - заборгованості за нарахованими відсотками, 5546,09 - заборгованості за простроченими відсотками, 0,00 гривень заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0,00 гривень - нарахованої пені, 0,00 гривень нарахованої комісії.

В ході розгляду справи позивач неодноразово зменшував розмір позовних вимог із урахуванням сплачених ОСОБА_1 коштів для погашення заборгованості за кредитом.

Зокрема, в листопаді 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подало заяву про зменшення розміру позовних вимог та просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 21 486,23 гривень (тіло кредиту), а також понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Чортківського районного суду від 18.11.2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» 15460,14 гривень, заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 липня 2011 року, що включає заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» - 2102 гривні сплаченого судового збору. В решті зменшених позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, ухвалити в цій частині нове судове судове рішення, яким позов задовольнити, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 , підписавши заяву позичальника від 13.07.2011 року, погодилась вважати Умови та правила надання банківських послуг складовою частиною кредитного договору. ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами, частково виконувала умови кредитного договору, отже погодилась з його умовами. Крім того, позичальником підписано довідку про умови кредитування, у якій зазначено відсоткову ставку за кредитом, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, тому висновок суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за кредитом не відповідає обставинам справи.

Акціонерне товариство вказало, що надана АТ КБ «ПриватБанк» довідка про умови кредитування, підписана відповідачем, стосується саме укладеного договору № б/н від 13.07.2011 року, тому протилежні висновки суду вважало безпідставними.

Встановивши, що банк надав відповідачці кредит, а ОСОБА_1 не повернула кошти, суд не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків.

В грудні 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Манорик Г.Г., подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує на безпідставність доводів скарги та просить залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Представник відповідачки зазначив, що суд, дослідивши усі наявні у справі докази, дійшов вірного висновку про те, що проценти за кредитним договором № б/н від 13.07.2011 року не підлягають стягненню.

Згідно ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з того, що ОСОБА_1 належно не виконувала умови кредитного договору від 13.07.2011 року, тому стягнув з неї в користь банку заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15460,14 гривень. Також, суд дійшов висновку про відмову в позові в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за нарахованими відсотками.

Колегія суддів погоджується із указаним висновком суду та не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Судом установлено, що 13.07.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», назву якого змінено на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання останньою анкети-заяви. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

01 серпня 2013 року розмір кредитного ліміту було збільшено до 8 000 гривень, 05.06.2015 - зменшено до 7110 гривень, 10.06.2015 - збільшено до 7230 гривень, що вказано в довідці АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування контррахунку.

Крім того, ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування від 13.07.2011 року, у якій між сторонами погоджено базову відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 3 % в місяць.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим АТ КБ «ПриватБанк», станом на 02.11.2020 року загальна заборгованість за кредитом становила - 28 576,23 гривень, яка складається з: 23030,14 гривень заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. 23030,14 гривень - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованості за поточним тілом кредиту, 0,00 - заборгованості за нарахованими відсотками, 5546,09 - заборгованості за простроченими відсотками, 0,00 гривень заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0,00 гривень - нарахованої пені, 0,00 гривень нарахованої комісії.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ ПриватБанк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та витягом з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання п. 9.12) та інші умови (а.с. 13-18).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ ПриватБанк, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витяг з Умов та правил, які розміщені на сайті www.privatbank.ua не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17.07.2011 року року шляхом підписання анкети-заяви.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.

Разом з тим, звертаючись із даним позовом, банк на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, також послався на довідку про умови кредитування від 13.07.2011 року, яка підписана відповідачкою ОСОБА_1 .

У вказаній довідці про умови кредитування від 13.07.2011 року зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом (3 %), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні (а.с. 20).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту, стягнути складові його вартості, зокрема, заборгованість за відсотками 5206,09 гривень (заява позивача про зменшення розміру позовних вимог від 14.04.2021).

Як було установлено судом та підтверджується відповідними доказами, відповідачем під час розгляду справи було сплачено 7 570 гривень в рахунок заборгованості за кредитним договором, що стверджується банківською випискою, де зазначено, що 19.01.2021 та 13.02.2021 відповідачка погасила заборгованість на 250,00 гривень та 70,00 гривень відповідно; квитанціями від 16.07.2021 на суму 200 гривень, від 02.08.2021 на суму 4000 гривень та 1000 гривень, 20.09.2021 на суму 550 гривень, 27.09.2021 на суму 1000 гривень.

У зв`язку із сплатою ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, позивачем неодноразово подавалися заяви про зменшення розміру позовних вимог та розрахунки заборгованості за кредитним договром № б/н від 13.07.2011 року, із урахуванням сплаченого відповідачкою боргу (а.с. 101, 118, 122, 130, 167).

Зокрема, в останній заяві про зменшення розміру позовних вимог від 03.11.2021 року, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 21486,23 гривні, яке банком визначено як тіло кредиту, та понесені ним судові витрати (а.с. 167).

Тобто, вищевказана заява не містить вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за простроченими відсотками.

Згідно нового розрахунку заборгованості за кредитом станом на 20.10.2021 року, який подано банком до заяви про зменшення розміру позовних вимог (від 03.11.2021 року), загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитом становить 21486,23 гривні.

Із змісту указаного розрахунку, колонка 11 нараховано відсотків на заборгованість за кредитом, колонка 13 нараховано відсотків за прострочений кредит, колонка 17 сальдо за нарахованими відсотками, які включені в заборгованість, видно, що заборгованість за вказаним нарахуванням відсутня, що стверджується нульовим балансом в кінці розрахунку за здійсненими банком нарахуваннями.

Більше того, із змісту указаного розрахунку видно, що платежі, які ОСОБА_1 вносила на погашення кредитної заборгованості в суді першої інстанції, були спрямовані банком на погашення відсотків, тому зазначено, що станом на 20.10.2021 року заборгованість за відсотками відсутня.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за кредитним договором в частині стягнення прострочених відсотків, колегія суддів вважає безпідставними.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин із метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Посилання банку на те, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору не враховано ряд висновків, висвітлених в постановах Верховного Суду, колегія суддів відхиляє, оскільки відмова у задоволенні позову у стягненні прострочених відсотків у даній справі мотивована відсутністю заборгованості за простроченими відсотками, а не відсутністю підстав для їх нарахування.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Оскільки суд апеляційний суд відмовив у задоволенні апеляційної скарги, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони в межах, які ними понесені.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 18.11.2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складений 11.02.2022 року.

Головуючий

Судді