ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/22950/20

Провадження № 22-ц/4820/224/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю законного представника малолітньої ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2021 року, суддя Чевилюк З.А., у справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди,

встановив:

В липні 2021 року ОСОБА_4 , в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , 2013 року народження, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди

В обґрунтування позову вказала, що 10.07.2020 року внаслідок наїзду велосипеда під керуванням сина відповідача, ОСОБА_5 , 2008 року народження, її малолітній дочці, ОСОБА_1 , заподіяно численних травм. Інцидент стався, коли ОСОБА_6 перебував на вулиці без нагляду дорослих, які б відповідали за нього. Після події батьки малолітнього ОСОБА_7 не відреагували на її звернення, заперечили причетність їх дитини до даного випадку. З метою притягнення винних осіб до відповідальності за заподіяння дочці тілесних ушкоджень вона безрезультатно зверталася до органів поліції та опіки та піклування. При цьому батьки малолітнього ОСОБА_5 жодним чином не відреагували на конфліктну ситуацію. Внаслідок заподіяння шкоди вона зазнала майнових втрат внаслідок придбання ліків, необхідних для лікування дочки в сумі 3500 грн. Крім того, моральної шкоди було заподіяно малолітній ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що через протиправні дії відповідача та його сина вона змушена була терпіти сильний фізичний біль, емоційний стрес, приниження честі та гідності, порушення її звичайного ритму життя, яку позивач оцінив в розмірі 5000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.10.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 1498,42 грн. та моральну шкоду в сумі 3000 грн. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи частково позов суд виходив з того, що між травмуванням ОСОБА_1 та діями ОСОБА_5 , який перебуваючи без нагляду батьків, став причиною падіння дівчинки, внаслідок якого вона отримала тілесні ушкодження, наявний причинно-наслідковий зв`язок. При визначенні розміру відшкодування майнової шкоди суд не прийняв до уваги довідку лікаря ОСОБА_8 на підтвердження витрат на стоматолога, оскільки вона не є фінансовим документом та носить суб`єктивний характер. При вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди суд виходив з доведеності факту наявності емоційних переживань дитини позивача у зв`язку з травмуванням внаслідок наїзду велосипеда, здійсненого 10.07.2020 року, внутрішніх переживань, страху під час перебування на вулиці, обмеження та неможливості відвідування громадських місць.

В апеляційній скарзі законний представник малолітньої ОСОБА_1 , її батько, ОСОБА_2 , просив рішення суду в частині стягнення моральної шкоди змінити, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн., в решті рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на неврахування судом характеру та обсягу страждань, яких зазнала малолітня ОСОБА_1 внаслідок неправомірних дій відповідача та його сина. На думку апелянта, сам факт спричинення тілесних ушкоджень дочці свідчить про наявність як фізичних так і душевних страждань, які судом оцінено не співмірно з розміром відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі законний представник малолітнього ОСОБА_5 , його батько, ОСОБА_3 , просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що в справі відсутні докази на підтвердження обставин щодо несумлінного виконання ним батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_7 . Підставою для притягнення батьків до цивільно-правової відповідальності є спричинення шкоди внаслідок протиправних дій малолітньої особи, а дії малолітнього, в свою чергу, є результатом неналежного виховання або неналежного нагляду за ним, чого у даному випадку судом не встановлено. Суд не врахував, що експерт в судовому засіданні не вказав на те, що тілесні ушкодження дочці позивача були заподіяні саме велосипедом, а питання про нанесення таких тілесних ушкоджень саме малолітнім ОСОБА_5 не досліджувалося. Судом було надано необ`єктивну оцінку показанням свідків. Надані позивачем фотокартки частин тіла малолітньої ОСОБА_1 були зроблені на мобільний телефон, тому не можуть бути визнані допустимими та належними доказами. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 внаслідок травмування зазнала вимушених змін у звичайному ритмі свого життя та змушена була докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав подану ним апеляційну скаргу, проти апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечив.

Заслухавши пояснення учасника справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , 10.07.2020 року було заподіяно шкоди здоров`ю у вигляді численних забоїв м`яких тканин, осадіння шкіри обох колінних суглобів, обох передпліч, обличчя, правої здухвинної ділянки, внаслідок зіткнення з велосипедом під керуванням малолітнього ОСОБА_5 , батьком якого є ОСОБА_3 .

При медичному обстеженні ОСОБА_1 було проведено рентгенографію, накладено фіксуючу пов`язку, оброблено садна, проведено огляд хірурга.

Згідно з психологічним висновком щодо психологічного стану ОСОБА_9 від 17.11.2020 року, в неї виявлено сильну тривогу, страх, нездатність справлятися з сильними переживаннями в ситуаціях, пов`язаних з велосипедистами, нездатність дівчинки їх контролювати. Захисною стратегією для неї є уникнення конкретного хлопчика і по можливості інших велосипедистів.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №399 від 06.07.2021 року, у ОСОБА_1 після події 10.07.2020 року мали місце тілесні ушкодження у вигляді: а) численних саден шкіри: обличчя, правої здухвинної ділянки, обох передпліч на руках і обох колінних суглобів на ногах (без зазначення конкретної кількості та локалізації, а також без чіткого опису властивостей цих саден), б) перелому одного з кутів коронки 1-го зуба верхньої щелепи зліва та ріжучого краю 1-го зуба верхньої щелепи справа. Ці тілесні ушкодження могли утворитись як від численної дії тупих твердих предметів із обмеженою контактуючою поверхнею, за механізмом «удар - тертя» (садна), «удар - деформація - злам» (перелом коронок), так і від зіткнення обличчя, тулуба та кінцівок потерпілої з тупим твердим предметом із переважаючою контактуючою поверхнею, за тими ж механізмами, про що свідчать локалізація та видові ознаки цих тілесних ушкоджень, які за своїм характером (як кожне з них окремо, так і всі вони в сукупності) відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричиняють короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів. Під час обстеження ОСОБА_1 06.07.2021 року, у неї виявлено слід від загоєння глибокого садна шкіри з елементами фрикційного опіку у вигляді характерного рубця м`яких тканин передньої поверхні її лівого колінного суглобу. Фрикційні опіки, як правило, виникають при контакті по типу тертя з притисканням з будь-якою твердою поверхнею (дорогою, килимом, підлогою в гімнастичному залі тощо). Зазвичай - це поєднання подряпаної шкіри з тепловим опіком.

11.07.2020 року матір дитини, позивач ОСОБА_4 , зверталася в Зарічанське відділення поліції Головного управління національної поліції в Хмельницькій області з заявою про заподіяння тілесних ушкоджень своїй дочці, ОСОБА_1 , внаслідок наїзду ОСОБА_5 . У зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків батьками ОСОБА_5 , позивач зверталась у Службу у справах дітей Хмельницької міської ради.

31.07.2020 року ОСОБА_4 повідомлено про проведення роз`яснювальної роботи з батьками. Служба спільно з представником міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді відвідала сім`ю, в якій проживає ОСОБА_5 , обстежили умови проживання дитини. З матір`ю дитини, ОСОБА_10 , проведено роз`яснювальну бесіду.

14.08.2020 року позивач отримала повідомлення від 24.07.2020 року, №746/121/122-2020, по факту її звернення, зареєстрованого в ЖЄО №9984 від 11.07.2020 року перевірка припинена. Зазначено, що в ході перевірки з ОСОБА_3 проведено профілактичну бесіду виховного характеру з метою недопущення вчинення його сином, ОСОБА_5 , адміністративних та кримінальних правопорушень.

За випискою з медичної карти амбулаторного хворого, ОСОБА_5 , хлопчик є дитиною інвалідом та потребує індивідуального навчання та догляду.

Допитаний в судовому засіданні експерт вказав, що тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_1 не могли виникнути внаслідок самовільного падіння останньої. Самовільне падіння дівчинки сумнівне. При падінні могло бути прискорення від велосипеда.

Згідно з поясненнями, відібраними у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , малолітній ОСОБА_5 , керуючи велосипедом 10.07.2020 року здійснив наїзд на малолітню ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в суді також підтвердили факт наїзду малолітнього ОСОБА_5 , який був без нагляду батьків, велосипедом на малолітню ОСОБА_1 . При цьому, ОСОБА_5 є дитиною з особливими потребами (інклюзивною), на зауваження дорослих щодо небезпечної їзди на велосипеді не реагував. Матір ОСОБА_1 не могла запобігти наїзду на свою дочку, зважаючи на швидкість та інтенсивність їзди ОСОБА_5 . ОСОБА_12 , який є сусідом родини ОСОБА_14 , чув плач дитини ОСОБА_1 після травмування, дитину відвезли у травмпункт власним автотранспортом.

Свідок ОСОБА_15 підтвердила, що 10.07.2020 року ОСОБА_6 на вулиці був сам, без нагляду батьків, ОСОБА_9 була з мамою. Бачила, як дівчинка впала біля велосипеда ОСОБА_16 . Момент наїзду не бачила.

Свідок ОСОБА_17 підтвердила, що дівчинка ОСОБА_18 бігла перпендикулярно та сама вдарилася в колесо велосипеда. ОСОБА_6 не їхав на великій швидкості. Свідок час від часу відволікалася, проте момент самостійного падіння дівчинки підтвердила.

Частиною першою статті 1178 ЦК України передбачено, що шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

За загальним правилом цього положення відповідальність за шкоду, завдану малолітніми особами, несуть батьки (усиновлювачі), опікуни малолітньої особи або інша фізична особа, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи. Оскільки обов`язок здійснювати виховання дитини покладається в рівній мірі на обох батьків, обидва батьки в рівній мірі несуть відповідальність за шкоду, завдану малолітньою особою. При цьому, відповідальність покладається на них незалежно від того, чи проживають вони разом з дитиною, чи ні.

За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд першої інстанції, правильно визначившись з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування майнової та моральної шкоди.

Судом першої інстанції об`єктивно було встановлено, що шкода, завдана ОСОБА_5 , 2008 року народження, під час їзди на велосипеді, за відсутності контролю з боку його батьків, які б мали забезпечити безпечне катання на велосипеді дитини, яка потребує індивідуального догляду і унеможливити заподіяння травм іншим дітям, повинна бути відшкодована відповідачем, батьком дитини, ОСОБА_3 . Незалучення в якості співвідповідача матері малолітнього ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , є правом, а не обов`язком позивача.

Згідно з вимогами статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Переглядаючи судове рішення в частині вирішення питання відшкодування моральних страждань дочки позивача колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі встановив усі обставини справи.

Обґрунтовуючи необхідність зменшення розміру моральної шкоди суд врахував біль та страждання, яких зазнала ОСОБА_1 від отриманих травм у вигляді перелому зуба та численних саден, заподіяних діями малолітнього ОСОБА_5 , проаналізував стан стресу дитини, її нестабільний емоційний стан і внутрішні переживання з відчуттям страху під час перебування на вулиці.

Враховуючи вік дитини, пережитий нею біль та страждання внаслідок отриманих травм та здійснення медикаментозного лікування, негативні зміни у її психічному стані, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно необхідності стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 5000 грн. необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апелянта ОСОБА_3 зводяться до непогодження з висновками суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірені доводи сторін та надана їм належна правова оцінка, у зв`язку з чим подана ним апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Вирішуючи справу суд першої інстанції в повній мірі врахував заподіяний малолітній ОСОБА_1 біль внаслідок отриманих травм, у зв`язку з чим судове рішення підлягає залишенню без змін також і в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 червня 2022 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко