Провадження № 2/344/1290/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Литвин Х.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Потятинника Ю.Р.,

представника відповідачів адвоката Широких Ю.В.

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним , -

ВСТАНОВИВ:

30.11.2021 позивач звернувся до Івано-Франківського міського суду із позовом до відповідачів, у якому просить : визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 16.09.2019 і посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Галян Г.М., зареєстрований в реєстрі за №1190.

Судом поставлено на обговорення питання дотримання правил виключної підсудності з приводу звернення з даним позовом до Івано-Франківського міського суду.

Представник відповідачів - адвокат Широких Ю.В. надала суду витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 20.01.2022 відділом №5 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, за яким вартість земельної ділянки кадастровий номер : :01:003:0172, яка зазначена у заповіті, складає 2091,46 грн.

Представник позивача адвокат Потятинник Ю.Р. вважав за доцільне передати справу за виключною підсудністю до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, так як вартість Ѕ частини квартири, яка зазначена у оскаржуваному заповіті є більшою за вартість земельної ділянки, що також зазначена у заповіті, в сумі 2091,46 грн.

Позивач підтримав думку свого представника.

Представник відповідачів адвокат Широких Ю.В. вказала, що Івано-Франківський суд не може розглядати дану справу, та вартість майна, що є предметом оскаржуваного заповіту, а саме Ѕ частки квартири, що розташована у м. Коломиї є об`єктивно вищою за земельну ділянку, яка знаходиться в с. Люча Косівського району. Відтак, вважає за доцільне передати дану справу за підсудністю до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Суд, вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, дійшов наступного висновку :

Позивач просить визнати недійсним заповіт, який посвідчений 16.09.2019 у м. Коломия приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Галян Г.М.. Згідно з таким заповітом ОСОБА_4 заповіла належну їй Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , дочці ОСОБА_2 ; та належну земельну мідянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,7517 га, кадастровий номер :01:003:0172, що розташована в селі Люча урочище Рушір Косівського району Івано-Франківської області-внучці ОСОБА_3 .

Для визначення підсудності спору суду необхідно з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду (ст.19 ЦПК України).

Територіальна підсудність (юрисдикція) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, за загальними правилами підсудності справ позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебуванням, якщо інше не передбачено законом.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця або, якщо це місце невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України.

Таким чином, право на спадкування є не абстрактним, а цілком конкретним і невіддільним від предмету спадкування (спадкової маси, спадкового майна). Таким же конкретним є і питання визнання заповіту недійсним, оскільки, його кінцевими метою і результатом є реалізація (захист) права спадкоємців за законом на спадкування певного майна (частки в ньому), а відтак, набуття в порядку спадкування у власність майна чи унеможливлення такого.

Більш того, згідно із абз. 2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Слід зауважити, що при зверненні до Івано-Франківського міського суду у даній справі за частиною першою статті 27 ЦПК України за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів є безпідставним, оскільки в справах про визнання заповіту недійсним застосовуються правила загальної підсудності лише у разі подання позову про визнання заповіту недійсним, якщо до складу спадщини не входить нерухоме майно, чи не визначене майно.

Вказане кореспондується із позицією, що висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 04.12.2019, справа № 489/2055/19.

Частина перша статті 30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 провадження № 12-73гс20 висловила наступні правові позиції:

«7.15. Приписами цивільного судочинства (частина перша статті 114 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України; в редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, частина перша статті 30 ЦПК України в чинній редакції) передбачено виключну підсудність позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або його основної частини.

7.16. Забезпечуючи єдність у застосуванні процесуального законодавства, суди цивільної юрисдикції стало застосовували це положення таким чином, що у цьому випадку виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Враховуючи положення статті 181 ЦК України, зазначали, що такими є, наприклад, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (така позиція викладена, наприклад, у пункті 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», а також в подальшому Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 та від 11 липня 2019 року у справі № 426/7217/18).

7.22. Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

7.23. Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

7.24. Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

7.25. Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення».

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (стаття 32 ЦПК України).

За наведених обставин, враховуючи, що позивачем оскаржується заповіт, яким чітко визначено лише нерухоме майно, на дану категорію справ поширюється дія правила про виключну підсудність, підстави для застосування правил підсудності справ за місцем проживання відповідача, визначені статтею 27 ЦПК України, - відсутні, а відтак дана справа не підсудна Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області.

Оскільки місцезнаходження спірного нерухомого майна, а саме Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , є об`єктивно вищою, враховуючи витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 20.01.2022 відділом №5 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, за яким вартість земельної ділянки кадастровий номер : :01:003:0172, яка також зазначена у заповіті, складає 2091,46 грн. Відтак, керуючись п.1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, матеріали цивільної справи №344/19293/21 слід передати на розгляд Коломийському міськрайонному суду Івано-Франківської області, як суду виключна підсудність якого поширюється на вказане нерухоме майно, як вартісно вище.

За змістом вказаної норми, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у ч. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Європейський суд з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (п.24 рішення від 20.07.2006; заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Керуючись ст.ст. 30,31 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, передати за підсудністю до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ( проспект Михайла Грушевського,29 м. Коломия Івано-Франківська область).

Передачу справи здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження даної ухвали, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з ст.261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Леся КІНДРАТИШИН