УХВАЛА

22 червня 2022 року

м. Київ

справа № 199/4535/20

провадження № 61-188св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Банк "Фінанси та кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державна іпотечна установа,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 28 січня 2021 року ОСОБА_3 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної іпотечної установи, третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним кредитного договору.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 01 грудня 2005 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ТОВ Банк «Фінанси та Кредит»), правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», укладений кредитний договір № 148/05-ФЛ/04, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 35 700 доларів США зі сплатою 12% річних та строком повернення до 30 листопада 2025 року.

За умовами пункту 4.7 кредитного договору позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,33 % від суми наданих кредитних ресурсів. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода сплачується позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобов`язань по поверненню отриманих кредитних ресурсів.

Додатковою угодою від 25 липня 2007 року № 1 до пункту 4.7 кредитного договору були внесені зміни, згідно з якими позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,33 % від суми наданих кредитних ресурсів, згідно пункту 2.1 цього договору в розмірі, починаючи з вересня 2007 року розмір щомісячної комісійної винагороди складатиме 0,19 %, що становить 342 грн 54 коп. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць.

Відповідно до пункту 4.8 кредитного договору позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 10 грн. За пунктом 7.7 кредитного договору позичальник сплачує банку комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій у розмірі 1,00 % від суми наданих кредитних ресурсів, згідно пункту 2.1 цього договору (одноразово). Позичальник сплачує банку комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій у розмірі 100 гривень (одноразово).

Вважає, що умови пунктів 4.7, 4.8, 7.7 кредитного договору, якими визначений обов`язок сплачувати, крім відсотків за користування кредитними ресурсами, ще і додаткову комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів та здійснення розрахунково-касового обслуговування при проведенні кредитних операцій, є такими, що суперечать нормам чинного законодавства та є несправедливими умовами договору щодо нього як споживача відповідно до норм статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а тому є підставою для визнання цих умов недійсними з моменту укладання кредитного договору.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд:

- визнати кредитний договір від 01 грудня 2005 року, укладений між сторонами, в частині пункту 4.7 та пункту 4.8 щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячну комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів, а також в частині пункту 7.7 щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій недійсними з моменту укладання договору;

- зобов`язати Державну іпотечну установу здійснити перерахунок платежів, що були сплачені згідно з пунктами 4.7, 4.8, 7.7 кредитного договору від 01 грудня 2005 року за період з 01 грудня 2005 року по дату ухвалення рішення суду шляхом їх зарахування в рахунок погашення заборгованості по кредитних ресурсах.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2021 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано кредитний договір від 01 грудня 2005 року №148/05-ФЛ/04, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», в частині пункту 4.7 та пункту 4.8 щодо обов`язку ОСОБА_1 сплачувати щомісячну комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів та в частині пункту 7.7 щодо обов`язку ОСОБА_1 сплачувати комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій недійсним з моменту укладання договору.

Зобов`язано Державну іпотечну установу здійснити перерахунок платежів, що були сплачені ОСОБА_1 згідно з пунктами 4.7, 4.8, 7.7 кредитного договору від 01 грудня 2005 року № 148/05-ФЛ/04 за період із 01 грудня 2005 року до 26 жовтня 2020 року шляхом їх зарахування в рахунок погашення заборгованості за кредитними ресурсами.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У грудні 2021 року Державна іпотечна установа звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове про відмову у позові.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 743/534/16-ц та постановах Верховного Суду: від 04 квітня 2018 року в справі № 637/992/16-ц, від 23 березня 2020 року в справі № 331/7975/13-ц, від 23 жовтня 2019 року в справі № 917/1307/18, від 02 грудня 2019 року в справі № 301/1283/17, від 10 жовтня 2019 року в справі № 718/194/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська цивільну справу № 199/4535/20 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної іпотечної установи, третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним кредитного договору.

Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2022 року справу № 199/4535/20 призначено до судового розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) за позовом ОСОБА_5 до ПАТ КБ «Надра» про захист прав споживача та визнання частково недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначено, що існує очевидна необхідність формування єдиної правозастосовчої практики у спорах про стягнення кредитної заборгованості, визнання недійсним кредитного договору в частині вирішення питань дійсності/оспорюваності/нікчемності встановлення комісії.

Ухвалою Великої Палати Верховного суду від 27 квітня 2021 року справу № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Правовідносини у справі, яка є предметом касаційного перегляду, є подібними до правовідносин у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтями 260, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 199/4535/20 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної іпотечної установи, третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним кредитного договору до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку справи № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:
С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун