Єдиний унікальний номер справи № 490/6018/18
Провадження № 22-ц/812/284/22
Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 червня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегія суддів судової палати в цивільних справах суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Локтіонової О.В. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Калашник А.О.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1

переглянувши у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Трубою Клавдією Борисівною рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене 25 листопада 2021 року, у приміщенні того ж суду, під головуванням судді Гуденко О. А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення заборгованості по аліментам,

у с т а н о в и в:

23 липня 2018 року ОСОБА_1 пред`явила до ОСОБА_2 вищезазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

26 червня 2009 року між нею та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції за №247, який 02 вересня 2011 року рішенням Центрального районного суду шлюб розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі в них народився син, ОСОБА_3 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2010 року з ОСОБА_2 на її користь, на утримання неповнолітнього сина було стягнуто аліменти у розмірі 800 гривень, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 вересня 2010 року і до досягнення ним повноліття.

Проте вказаний розмір аліментів не є достатнім для утримання дитини.

Посилаючись на викладені обставини, після декількох уточнень позовних вимог, кінцево просила змінити спосіб стягнення аліментів, який було встановлено рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.10.2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 800 гривень щомісяця на 25 % всіх доходів відповідача щомісяця, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення нею повноліття.

Крім того, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму індексації аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3 780 гривень 49 копійок.

Стягнути з відповідача на її користь заборгованість в сумі 12 281 гривень 50 копійок, яка утворилася у зв`язку із вступом в дію Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів " (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 25, ст.291)". Стягнути з відповідача судові витрати за розгляд справи в суді.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів та визначено їх розмір.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з часу набуття рішенням суду законної сили і до досягнення ним повноліття.

Відкликано виконавчий документ - виконавчий лист, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва від 27.10.2010 року за № 2-7561.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментам за період з липня 2017 року по липень 2018 року включно у розмірі 1 608 гривень 50 копійок, суму індексації аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3 780,49 гривень та судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок на користь держави.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Трубу К.Б.подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду, в частині зміни способу стягнення аліментів змінити та стягнути з нього на 1/6 частини всіх видів заробітку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, в іншій частині рішення суду І інстанції скасувати та відмовити в задоволені позовних вимог.

31 травня 2022 року представником відповідача адвокатом Трубою К.Б. подано клопотання про участь у судовому засідання у призначену дату та час, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використання власних технічних засобів за допомогою системи Ізікон.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 02 червня 2022 року зазначене клопотання задоволено та призначено судове засідання в режимі відеоконференції. Вказана ухвала надіслана адвокату на електронну пошту зазначену у клопотанні, яка доставлена до її електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_3 о 12:41 годині.

Проте, у призначену дату час адвокат Труба К.Б. не вийшла на відео зв`язок.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів Миколаївського апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому суд дійшов висновку про необхідність змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача у розмірі 800 гривень та враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, та вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до досягнення ним повноліття.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у повній мірі погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами та правовідносинами, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як результат розгляду, апеляційний суд визначає підстави перегляду судового рішення, і відповідно до наданих йому повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалене у повній відповідності з виписаним.

Як вбачається з матеріалів справи і це ж встановлено судом, 26 червня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції за №247.

У шлюбі в них народилася дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , видане 02 квітня 2010 року (а.с. 4).

02 вересня 2011 року рішенням Центрального районного суду шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8).

19 жовтня 2010 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , стягнуто аліменти у розмірі 800 гривень, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 вересня 2010 року і до досягнення ним повноліття (а.с. 9).

За вказаним рішення, 27 жовтня 2010 року районним судом видано виконавчий лист №2-7561, який був пред`явлений до виконання до Центрального ВДВС Миколаївського міського управління юстиції, постановою якого 24 листопада 2010 року було відкрито виконавче провадження (а.с. 10, 11).

Матеріалами справи підтверджується, що дитина ОСОБА_5 , 2010 р.н., є інвалідом з дитинства щонайменше з 2016 року, проживає та зареєстрований за місцем проживання матері.

Позивач отримує державну соціальну допомогу на дитину інваліда у мінімальному розмірі (а.с. 135, 136).

Відповідач не заперечує проти збільшення розміру аліментів на утримання сина, проте згоден щоб з нього стягували 1/6 усіх видів заробітку (доходу), обґрунтовуючи це тим, що 20 березня 2013 року він уклав шлюб із ОСОБА_6 на його утриманні перебуває малолітня донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і він проживає та зареєстрований разом з дружиною та донькою. Зазначене підтверджується свідоцтвом про народження доньки від 07.12.2015 року (а.с. 45).

Отже суд вважає доведеним, що малолітня донька 2015 р.н. також перебуває на утриманні відповідача.

Крім того, в матеріалах справи є докази того, що відповідач неодноразово проходив лікування з приводу ЗЧМТ за період з жовтня 2017 року по листопад 2017 року. Жодних доказів про подальшу потребу в лікуванні та проходження такого лікування відповідачем суду не надано.

Починаючи з 2010 року аліменти на утримання сина, вчасно та в повному обсязі відраховувалися з заробітної плати ОСОБА_2 , оскільки той працював в Центральному відділі поліції ГУНП в Миколаївській області, про що свідчать довідки УМВС України в миколаївській області про суми стягуваних аліментів з вересня 2010 року по грудень 2017 року, (а.с. 72, 73).

В травні 2018 року ОСОБА_1 зверталася з заявою до начальника Центрального ВДВС з заявою про перерахунок аліментів в зв`язку зі вступом в дію 07.07.2017 року ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України ...", згідно якого був збільшений розмір мінімального розміру аліментів з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50%, проте які виконавцем не нараховуються і боржником не сплачуються.

30 травня 2018 року Центральним ВДВС у задоволенні вказаної заяви було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду в порядку ст. 435 ЦПК України.

Крім того, позивач і представник боржника неодноразово зверталися до державного виконавця щодо проведення розрахунків заборгованості по аліментам та державним виконавцем надавалися різні довідки, які містили різну заборгованість.

Також відповідачем надані до матеріалів справи квитанції та розписки про сплату ним аліментів на рахунок позивача за вказаний період, про що позивач не заперечувала, а тому слід дійти висновку що ОСОБА_2 не ухиляється від їх сплати.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною другою статті 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3"Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до Законом України № 2475-VIII від 03 липня 2018 року частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції доводів відповідача, щодо заборгованості ОСОБА_2 , яка виникла у зв`язку зі зміною Закону та нарахованої індексації, що саме державний виконавець не здійснила вказаний перерахунок та позивач обрала не правильний спосіб захисту, щодо стягнення вказаних сум, оскільки їй необхідно було звертатися зі скаргою на дії державного виконавця - є безпідставними, та як судом першої інстанції було враховано зазначені доводи, надано їм належну оцінку та обґрунтування, вірно при цьому застосувавши практику Верховного Суду.

За такого, суд першої інстанції, із урахуванням наведених норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином оцінивши подані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення розміру аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/5 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки раніше визначений судом розмір аліментів у сумі 800 гривень є меншим, ніж визначний законом як мінімальний, отже недостатнім для забезпечення належного утримання дитини і її гармонійного розвитку.

Інші доводи викладені представником відповідача в апеляційній скарзі, щодо фактичних обставин справи були предметом оцінки у суді першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, у значній мірі зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «HUNT v. UKRAINE», №31111/04, § 54).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду і інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником адвокатом Трубою Клавдією Борисівною, залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: П.П.Лисенко

Судді: О.В. Локтіонова

Т.В. Серебрякова

______________________________________________________

Повний текст постанови складено 29 червня 2022 року.