Справа № 453/989/21 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/811/4478/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м.Львів

Справа № 453/989/21

Провадження № 22ц/811/4478/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Сколівського районного суду Львівської області ухвалене у м. Сколе 11 листопада 2021 року у складі судді Брони А.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_2 , до АТ «Українська залізниця» про відшкодування шкоди заподіяної смертю, -

встановив:

22 липня 2021 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , звернулася з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21 січня 2019 року потяг №2117 (ВЛ11№091) на залізничній станції «Сколе» скоїв наїзд на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер. За даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області від 31 січня 2019 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №0000053. Зазначає, що машиніст потяга перебував в трудових відносинах з AT «Укрїнська залізниця». Власником локомотива BJI11 - 091, який перебуває в тимчасовій експлуатації регіональної філії «Львівська залізниця», є АТ «Українська залізниця». Посилається на те, що вони (позивачі) отримували від ОСОБА_3 підтримку і допомогу, його смерть змінила їх життя. Стверджує, що у зв`язку із смертю ОСОБА_3 їм (позивачам) завдано моральну шкоду, яку вони оцінюють у 1 000 000 грн. (по 500 000 грн. кожному).

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , по 250 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду оскаржує АТ «Українська залізниця». В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом було передчасно закрито підготовче провадження, а тому відповідач не мав можливості отримати додаткові докази, що мають значення для об`єктивного вирішення справи. Також вказує, що судом при винесенні рішення не враховано норми податкового законодавства, що впливає на виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Звертає увагу, що смертельний випадок стався під час робочого часу ОСОБА_3 , тому відповідальність за недотримання вимог охорони праці несе його роботодавець. Крім того, зазначає, що потерпілий при переході колії порушив кілька заборон, що передбачені п.п. 2.5; 2.7; 2.9; 2.17;2.18 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, відтак є підстави для відмови у відшкодуванні моральної шкоди або її зменшенні. Просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не подали.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 21 січня 2019 року потяг № 2117 (ВЛ11№091) на залізничній станції «Сколе» скоїв наїзд на ОСОБА_3 , який помер від отриманих травм. Факт смерті підтверджений свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 , виданим 24 січня 2019 року Сколівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області на підставі актового запису № 8 та лікарським свідоцтвом про смерть № 06/19 від 22 січня 2019 року.

21 січня 2019 року за фактом настання цієї події внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053 та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області від 31 січня 2019 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під № 0000053, у зв`язку з відсутністю в діяннях машиніста потяга складу кримінального правопорушення.

Згідно із статтями 1166 і 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 30 травня 2016 року у справі № 607/18544/14-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

У постанові Верховного Суду від 3 квітня 2019 року (справа №355/812/17) зазначено, що власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише якщо спричинення шкоди було за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

У постанові про закриття кримінального провадження від 31 січня 2019 року слідчим не зазначено про виявлення обставин непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Встановлено, що настання смерті ОСОБА_3 відбулось внаслідок необережності самого потерпілого.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно із ч. 1 ст. 1187 цього Кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, необхідні: факт заподіяння шкоди; причинно-наслідковий зв`язок між подією та заподіянням шкоди.

Судом встановлено, що в даному випадку має місце і перший і другий елемент, необхідні для відшкодування шкоди. Між наїздом на загиблого потяга №2117 (ВЛ11№091) та смертю ОСОБА_3 наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 1 ст. 1172 цього Кодексу юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Встановлено, що машиніст потяга перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця».

Власником локомотива ВЛ11-091, який у зазначену добу перебував в тимчасовій експлуатації регіональної філії «Львівська залізниця», є АТ «Українська залізниця», що підтверджується листом від 15 червня 2021 року вих. № НЮ-1/2105.

Згідно постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Окрім того, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 є сином загиблого, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 .

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

М оральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд встановив, що ОСОБА_1 втратила чоловіка, моральну та матеріальну підтримку. Має на вихованні трьох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Діти втратили батька.

Смерть ОСОБА_3 завдала родині психологічну травму. Передчасна смерть чоловіка і батька однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих і глибоких душевних страждань.

Відповідно до ст. ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками та на піклування батьків.

Внаслідок смерті батька малолітній ОСОБА_2 , якому на час смерті батька виповнилося 7 років, безперечно терпить моральні страждання, втратив батьківське піклування.

Відповідач є юридичною особою, яка наділена фінансовими можливостями для відшкодування моральної шкоди.

Встановлено що смерть ОСОБА_3 сталася внаслідок його необережності, а саме: порушення загиблим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19 лютого 1998 року, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторовагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку; при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід; пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція вини заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що смерть ОСОБА_3 спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відсутність вини водія електропотяга та закриття кримінального провадження за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачці моральну шкоду, оскільки відповідальність за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки наступає й за випадкове її завдання (без вини).

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Моральна шкода позивачів пов`язана з втратою чоловіка та батька, внаслідок чого вони зазнали та продовжують зазнавати душевних страждань, що відобразилось на їх психоемоційному стані. На підставі цього розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення можливості відновити втрачену психологічну рівновагу та не бути джерелом збагачення за рахунок відповідача.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про про часткове задоволення позову, виходячи зі справедливих і розумних критеріїв належного розміру відповідальності у виді відшкодування моральної шкоди та з урахуванням встановлених обставин визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, з урахуванням встановленого.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги, та не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись:, ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 23 червня 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________Р.В. Савуляк