ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4395/22 Справа № 210/4153/21 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/4153/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Бадалян Н.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Криворізької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересів якого діє адвокат Новак Артур Михайлович, на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2022 року, яке ухвалене суддею Чайкіною О.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 березня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Криворізької міської ради про відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що, починаючи з 2005 року, ОСОБА_1 працював у системі органів цивільного захисту, а, починаючи з 2008 року по березень 2020 року, проходив службу в органах цивільного захисту населення.

19.07.2019 року позивачу, під кінець робочого дня, стало зле і він звернувся за допомогою до свого лікуючого сімейного лікаря ОСОБА_2 , яка є лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» КМР. При особистому огляді лікарем, позивачу було встановлено наявність підвищеної температури тіла (37,5 градусів по Цельсію), підвищеного артеріального тиску (130/80), симптоми гострої респіраторної вірусної інфекції. Після огляду лікар повідомила позивача про необхідність амбулаторного лікування та запевнила в тому, що надасть останньому довідку про тимчасову непрацездатність, яка буде підтвердженням перебування останнього на лікуванні та виправданням перед роботодавцем за відсутність на робочому місці на період лікування.

З 22.07.2019 року по 29.07.2019 року позивач перебував на лікарняному, через погане самопочуття, а саме наявність підвищеної температури до 39 градусів по Цельсію, сильний кашель та нежить, останньому було досить важко виходити з дому та їздити до лікаря, тим більш через свою громадську відповідальність, останній не бажав наражати на небезпеку зараження інших осіб. Зважаючи на те, що він розповів усе це своєму лікарю, вона дозволила йому лікуватись вдома, спілкуючись із ним по телефону.

31.07.2019 року позивач вийшов на роботу.

Довідку про підтвердження тимчасової непрацездатності, видану відповідачем 22.07.2019 року за № 25, що підтверджує перебування позивача ОСОБА_1 на лікарняному, позивачем було надано до свого керівництва з метою пояснення причин своєї відсутності на робочому місці.

Однак, через деякий час керівництво позивача повідомило останньому про почате службове розслідування відносно нього за фактом прогулів та надало йому копію іншої довідки виданої відповідачем 02.08.2019 року за № 1053, якою повідомлено, що відповідачем винесено наказ № 161 від 02.08.2019 року «Про прийняття заходів щодо розгляду випадку звернення громадянина К.», яким первинна довідка про підтвердження непрацездатності позивача була анульована.

Як було встановлено пізніше, відповідачем було проведено службове розслідування, в результаті якого було встановлено порушення лікарем ОСОБА_2 «Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян», затвердженої наказом МОЗУ № 455 від 13.11.2001 року. Таким чином, довідка про підтвердження непрацездатності позивача була видана з порушенням встановленого законом порядку і, як наслідок, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності його роботодавцем через прогул, що в послідуючому потягло за собою звільнення позивача зі служби цивільного захисту.

Таким чином, неправомірними діями лікаря ОСОБА_2 , які виразились в порушення процедури видачі довідки про тимчасову непрацездатність, було спричинено моральну шкоду позивачу, яка виразилась в приниженні ділової репутації позивача, виставленні його перед роботодавцем прогульником та не відповідальною особою.

Посилаючись на викладене, збільшивши позовні вимоги, позивач просив суд: стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Криворізької міської ради на його користь грошові кошти в сумі 58 500,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди; захистити ділову репутацію позивача, зобов`язавши Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Криворізької міської ради відкликати лист №1053 від 02.08.2019 року та надіслати на адресу Криворізького міського управління ГУДСНС у Дніпропетровській області новий лист, в якому зазначити про порушення законодавства при видачі довідки №25 від 22.07.2019 року саме з боку посадової особи відповідача та підтвердити факт знаходження на амбулаторному лікуванні (обгрунтованість довідки №25 від 22.07.2019 року) ОСОБА_1 в період з 22.07.2019 року по 31.07.2019 року; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересів якого діє адвокат Новак А.М., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції фактично встановив, що предметом спору є лише поширення недостовірної інформації та не взяв до уваги спричинену ОСОБА_1 моральну шкоду неправомірними діями працівника Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Криворізької міської ради. Так, за результатами проведеного службового розслідування, яке оформлене наказом №161 від 02.08.2019 року «Про прийняття заходів щодо розгляду випадку звернення громадянина К», встановлено, що довідку №25 від 22.07.2019 року видано неправомірно та притягнуто лікаря ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності. У постановах від 12.04.2019 року у справі №265/563/17, 05 серпня 2019 року у справі №638/10227/17 та від 24.02.2020 року у справі №361/7197/16-ц Верховний Суд сформулював висновок про те, що неналежне виконання лікарем обов`язків щодо ведення документації не дає підстави для висновку, що виданий уповноваженою особою листок непрацездатності не може підтверджувати тимчасову непрацездатність працівника, відповідальність за порушення лікарем обов`язків по веденню документації покладається безпосередньо на лікаря та не може ніяким чином впливати на працівників. Факт спричинення позивачу моральної шкоди підтверджено Висновком експерта №9854 від 16.11.2021 року, що не було враховано судом першої інстанції.

Крім того, позивач ОСОБА_1 не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відсутності факту поширення відносно нього недостовірної інформації та вважає, що надана у листі від 02.08.2019 року інформація є не тільки недостовірною, але й вплинула на оцінку роботодавцем його ділової репутації, ділових та професійних якостей, що, як наслідок, слугувало підставою для накладення на нього дисциплінарного стягнення.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Криворізької міської ради зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Павленка В.В., які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, лікарем Комунального некомерційного підприємства «Центр перинної медико-санітарної допомоги №5» Макарик М.В. було видано ОСОБА_1 Довідку про тимчасову втрату непрацездатності особи рядового і начальницького складу від 22.07.2019 року, якою звільнено останнього від службових обов`язків з 22.07.2019 року по 29.07.2019 року. У вказаній довідці наявні відмітки про порушення пацієнтом режиму 29 та 30 липня 2019 року, а саме, зазначено про те, що пацієнт не прийшов на прийом (а.с.7).

Згідно протоколу службового розслідування Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Криворізької міської ради, проведеного на підставі звернення начальника Криворізького міського управління ДСНС України Сутули І.М. до УОЗ щодо випадку тимчасової непрацездатності провідного інспектора Костенка В.В. встановлено, що довідка про тимчасову непрацездатність видана з грубими порушеннями вимог чинного законодавства (а.с.11).

19.07.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до сімейного лікаря Макарик, після огляду діагностовано ГРІ та призначено амбулаторне лікування. Повторне звернення до лікаря 22.07.2019 року, через погіршення стану, відбулося в телефонному режимі. За висновком лікаря позивач визнаний непрацездатним заочно, видано довідку про тимчасову непрацездатність з 22.07.2019 року по 24.07.2019 рік. Пацієнт 24.07.2019 року на прийом не з`явився, повторно звернувся до лікаря телефоном, повідомив, що стан не покращився, тому не може з`явитися на прийом, лікарем було продовжено довідку про непрацездатність, призначено явку на прийом 29.07.2019 року. Однак, 29.07.2019 року ОСОБА_1 на огляд лікаря в амбулаторію не з`явився, на телефонний дзвінок не відповів. ОСОБА_1 з`явився на прийом 31.07.2019 року, після огляду визнаний працездатним. Крім того, згідно записів у медичній картці: «19.07.2019р. Зміну відпрацював, л/н не потребує». Наступні записи в копії амбулаторної картки датовані 29.07.2019 року з відміткою не прибув на прийом, 30.07.2019 року з відміткою на прийом не прийшов та запис від 31.07.2019 року в якому зазначено, що скарги відсутні (а.с.8-11).

Наказом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Криворізької міської ради №161 від 02.08.2019 року «Про прийняття заходів щодо розгляду випадку звернення громадянина К.» до лікаря ЗПСМ №1 ОСОБА_2 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зменшення премії на 50% на 3 місяці та визнано Довідку №25 від 22.07.2019 року, як видану неправомірно у відповідності до чинного законодавства (а.с. 12).

Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Криворізької міської ради № 1053 від 02.08.2019 року довідка про підтвердження тимчасової непрацездатності №25 від 22.07.2019 року анульована, згідно наказу № 161 від 02.08.2019 року (а.с.13).

Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Криворізької міської ради № 1369 від 31.07.2020 року, адресованого ОСОБА_1 , вбачається, що позивач не з`явився на огляд лікаря 29.07.2019 року, огляд пацієнта не проводився та за результатами службового розслідування довідка про тимчасову непрацездатність визнана неправомірно виданою, однак не визнана необгрунтованою (а.с.14).

Відповідно до Витягу із наказу Державної Служби України з надзвичайних ситуацій Головного управління ДСУ з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області від 25 березня 2020 року, ОСОБА_1 було звільнено (а.с.22).

Висновком психолога ОСОБА_3 за № 26 від 26.07.2021 року встановлено наслідки середньої важкості травматичних подій для ОСОБА_1 , а саме службового розслідування (серпень 2019 року) із звільненням, що сталося у березні 2020 року (а.с.15).

Згідно Висновку експерта №9854 Незалежного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 16 листопада 2021 року, під час психологічного обстеження у підекспертного ОСОБА_1 виявлено: наявність виразних тривожних тенденцій, негативних емоційних переживань (пригнічення, несправедливості, образи, злості), песимістичних установок, емоційну лабільність, відчуття вираженої та тривалої психологічної втоми, пов`язаних з досліджуваною ситуацією, та формування потреби в моральній підтримці на фоні актуалізації потреб в захисті від обставин, які його виснажують та негативно впливають на психоемоційний стан. Експертом зроблено висновок, що наслідки ситуації, яка досліджується за справою постали для ОСОБА_1 як психотравмуючі та обумовили негативні зміни його особистісних структур, негативні зміни в декількох сферах його соціального функціонування, тобто спричинили моральні страждання, еквівалент компенсації яких становить 9 мінімальних заробітних плат, прийнятої в Україні на момент винесення рішення суду, що становить 58,500 гривень (а.с.62-71).

Рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року у справі № 160/6621/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області констатовано, що підставою для звільнення зі служби позивача є закінчення строку дії контракту і начальник Головного управління прийняв власне рішення про недоцільність укладення з позивачем нового контракту про проходження служби, після чого видав відповідний наказ від 25.03.2019 року № 106 «Про звільнення зі служби». Даний наказ ОСОБА_1 не оскаржував.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.04.2020 року у справі № 210/477/20 позов ОСОБА_1 до КНП «Центр первинної медико санітарної допомоги №5» КМР про скасування наказу № 161 від 02.08.2019 року «Про прийняття заходів щодо розгляду випадку звернення громадянина К» - залишений без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Криворізької міської ради про відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позову та відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди на його користь.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно до ч. 1 ст. 200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

В пункті 18 зазначеної Постанови вказано, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте, позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, за зверненням начальника Криворізького міського управління ДСНС України Сутули І.М. від 30.07.2019 року за №1203/01-19 до управління охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради щодо випадку тимчасової непрацездатності провідного інспектора ОСОБА_1 було видано Наказ №160 від 01.08.2019 року «Про створення комісії щодо перевірки видачі довідки про тимчасову втрату працездатності громадянину К.» та здійснено перевірку перебування ОСОБА_1 на лікарняному.

Під час проведення службового розслідування було встановлено, що довідка №25 від 22.07.2019 року про тимчасову втрату працездатності, була видана з порушенням пункту 1.7 розділу 1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову втрату непрацездатності громадян, затверджену наказом МОЗ України від 13.11.2001 року за № 455.

За результатами службової перевірки в.о. головного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» КМР Кузнецовою А.О. було винесено Наказ №161 від 02.08.2019 року «Про прийняття заходів щодо розгляду випадку звернення громадянина К.» та визнано Довідку №25 від 22.07.2019 року такою, що видана неправомірно, у відповідності до чинного законодавства, а до лікаря ЗПСМ №1 ОСОБА_2 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зменшення премії на 50% на 3 місяці.

Наказ №161 від 02.08.2019 року оскаржувався позивачем ОСОБА_1 у судовому порядку, однак, рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.04.2020 року, у справі № 210/477/20, визнаний таким, що винесений уповноваженою особою та без порушень з боку Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради.

Отже, інформація, викладена у листі Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради №1053 від 02.08.2019 року, про те, що довідка про підтвердження тимчасової непрацездатності №25 від 22.07.2019 року анульована, згідно наказу № 161 від 02.08.2019 року (а.с.13), є достовірною, а тому не підлягає спростуванню.

Доводи ж відповідача ОСОБА_1 про те, що інформація надана у листі від 02.08.2019 року є не тільки недостовірною, але й вплинула на оцінку роботодавцем його ділової репутації, ділових та професійних якостей, що, як наслідок, слугувало підставою для накладення на нього дисциплінарного стягнення, колегією суддів не приймаються, оскільки, у вказаному листі адміністрація Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради лише повідомляє роботодавця позивача про те, що довідка №25 від 22.07.2019 року видана неправомірно та повідомляє про її анулювання, однак цей лист не містить жодної інформації про те, що довідка №25 від 22.07.2019 року є неправомірною, про що позивача ОСОБА_1 повідомлено особисто листом №1369 від 31.07.2020 року.

Статтею 280 ЦК України визначено, що, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та/або моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

Тобто, ч.1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки зaподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Разом з тим, згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілої спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вказаний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17-ц.

Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Отже, відсутність протиправної поведінки по відношенню по позивача ОСОБА_1 з боку Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради виключає відповідальність останнього за завдану моральну шкоду.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12.04.2019 року у справі №265/563/17, 05 серпня 2019 року у справі №638/10227/17 та від 24.02.2020 року у справі №361/7197/16-ц, про те, що неналежне виконання лікарем обов`язків щодо ведення документації не дає підстави для висновку, що виданий уповноваженою особою листок непрацездатності не може підтверджувати тимчасову непрацездатність працівника, відповідальність за порушення лікарем обов`язків по веденню документації покладається безпосередньо на лікаря та не може ніяким чином впливати на працівників, колегією суддів не приймаються, оскільки в даному спорі не встановлено обставин, які свідчать про те, що порушення лікарем Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради своїх професійних обов`язків призвело до порушення прав позивача ОСОБА_1 .

За таких обставин, колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції Висновку експерта №9854 від 16.11.2021 року, оскільки, за відсутності вини відповідача, відсутні правові підстави для з`ясування глибини та обсягу переживань позивача у даній справі.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересів якого діє адвокат Новак Артур Михайлович, залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 червня 2022 року

Головуючий:

Судді: