Справа № 395/763/19
Провадження № 2/392/33/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Бадердінової А.В., секретар судових засідань Жельман О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Мала Виска Кіровоградської області цивільну справу №395/763/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача Новомиргородська районна державна нотаріальна контора, Новомиргородська дільниця обласного комунального підприємства Кіровоградського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Запорожця М.Ф.,

третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача Новомиргородська районна державна нотаріальна контора, Новомиргородська дільниця обласного комунального підприємства Кіровоградського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Кіровоградської області 24.03.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №301 у спадковій справі померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , його донька ОСОБА_2 отримала спадкове майно на частину якого у спадкодавця не було правовстановлюючих документів, а іншої частини спадкового майна взагалі не було. Спадщина, на яку нотаріусом незаконно видане ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом складається з ј частки житлового будинку, господарсько-побутовими будівлями: сарай літ. «Б», погріб літ. «В», сарай літ. «В», сарай літ «Д», гараж літ «Ж», убиральня літ «У», огорожа №3, вимощення літ І. II, та знаходиться в АДРЕСА_1 .

Позивач являється співвласником будинку АДРЕСА_1 , та їй належить на праві особистої приватної власності частина майна, яке нотаріус помилково вказав у зазначеному вище свідоцтві про право на спадщину за законом виданого ОСОБА_2 24.03.2015 року, тим самим порушено її право особистої власності, а тому на підставі ст.1301 ЦК України, звертається з даним позовом про визнання про визнання недійсним виданого ОСОБА_2 свідоцтво.

Зазначила, що вказане у свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року, реєстровим номером 301 виданого ОСОБА_2 на спадкове майно померлого батька ОСОБА_4 , таке майно як гараж, огорожа та вимощення, належать позивачу на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Заліпським В.О. 24 січня 2009 року у спадковій справі №177/08 зареєстрованого в реєстрі за №142.

Вказала, що відповідно до рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради Кіровоградської області від 25 грудня 2008 року № 1382 «Про оформлення права власності на самовільне будівництво господарських споруд по АДРЕСА_1 » її мати ОСОБА_5 , а надалі і позивач, як спадкоємець є власником гаражу розміром 8,3 м Х 4,8 м.

Повідомила, що її мати ОСОБА_5 , будучи співвласником вказаного будинку на присадибній земельній ділянці, якою вона тривалий час користувалася за погодженням всіх співвласників, в 2000 році побудувала за свої особисті кошти гараж, а в 2002 році огорожу і вимощення. А тому, з посиланням на норми статті 357 ЦК України, матір позивача ОСОБА_5 була власником цього майна, а потім і позивач, оскільки в подальшому його успадкувала.

Крім цього зазначила, що оскільки в технічному паспорті на садибний індивідуальний житловий будинок в АДРЕСА_1 , виготовленого 10.07.2014 року вказано, що ОСОБА_4 (батько ОСОБА_2 ) придбав ј частку житлового будинку та господарські будівлі і споруди на підставі договорів купівлі продажу від 26.11.1980 року, за реєстраційним номерами 141,1143, але в договорах таке майно як гараж , огорожа і вимощення відсутнє. Отже, ОСОБА_4 не був власником гаража, огорожі і вимощення, а тому ОСОБА_2 не могла прийняти від нього, як спадщину гараж, огорожу і вимощення із-за відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів.

Також вказала, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а такі об`єкти як гараж (літ. «Ж»), огорожа (літ. №-№ 3) та вимощення (літ. І ІІ) побудувала мати позивача ОСОБА_5 згідно технічного паспорта на будинок у 2000-2002 роках, тобто більш ніж через 18 років після його смерті. А тому, оскільки ОСОБА_4 , будучи мертвим не міг приймати участі у будівництві зазначених об`єктів в 2000-2002 роках, тому, відповідно, ОСОБА_2 не могла їх прийняти як спадщину відповідно до зазначеного вище свідоцтва від 24 березня 2015 року. Оскільки у спадковій справі померлого ОСОБА_4 відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують його право власності на гараж, вимощення та огорожу, а тому ці споруди безпідставно внесені до свідоцтва про право на спадщину за законом видане ОСОБА_2 24 березня 2015 року.

Таким чином, вважає, що ОСОБА_2 не мала права на спадкування такого майна, як гараж, вимощення та огорожа, а тому вказане свідоцтво необхідно визнати недійсним.

Іншого майна, зазначеного у свідоцтві, а саме, а саме ј частки будинку, сарай (літ. «Б»), погріб (літ. «В»), сарай (літ. «Д») та убиральня (літ. «У») не існувало з 2006 року, що підтверджується експертним висновком шифр 658/2006 за липень 2006 року та постановою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04.05.2007 року.

З посиланням на ст. 357, 1218, 1226, 1301 ЦК України зазначила, що ОСОБА_2 не могла і не мала права отримати вказане в свідоцтві про право на спадщину за законом від 24.03.2015 року майно, а тому вважає, що свідоцтво безспірно підлягає визнанню недійсним з моменту його видачі з урахуванням ст.1301 ЦК України.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 вважає, що позивачем при зверненні з даним позовом не доведено та не підтверджено належними і допустимими доказами, що відповідач не мала права на спадкування, а також, що у зв`язку із видачею свідоцтва право на спадкування за законом порушені права позивача. Позивачем при зверненні з даним позовом до суду не доведено обставин, на які вона посилається в змісті позовної заяви та не доведено наявність порушеного права позивача при отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачем ОСОБА_2 .

Крім того, зазначила, що позов подано з порушенням строку позовної давності, позивачем не доведено той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загальних норм, встановлених ст. 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається, як на підставу вимог або заперечень. А тому вважає, що позовна заява позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом задоволенню не підлягає в повному обсязі. Просить відмовити в задоволенні позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 подала письмові пояснення, в яких зазначила, що її залучено у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, вказала, що вона придбала у ОСОБА_2 , за договором купівлі продажу ј частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана частка належала їй на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 р. за реєстровим №301. Оскільки дане свідоцтво є предметом спору у цій справі згідно якої вона на даний час є власником Ѕ частки будинку ( ј частку будинку за вищевказаною адресою вона успадкувала після смерті матері, а іншу ј частку купила у ОСОБА_2 за договором купівлі продажу 2 серпня 2016 р). У даній справі ОСОБА_2 є відповідачем. У позовній заяві ОСОБА_1 надала договір купівлі продажу та пояснила, що ОСОБА_2 відчужила свою частку у праві спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 . Тому, на момент звернення до суду з позовом, ОСОБА_2 жодним чином не могла порушити, не визнати суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача ОСОБА_1 .

При цьому посилалася на результати розгляду справи Черкаським апеляційний судом від 22 квітня 2021 року справа №395/853/19 та постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року справа №395/853/19 провадження №61-8483 св21 за позовом ОСОБА_1 до Новомиргоросдької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно за адресою: АДРЕСА_1 , в якій Верховним Судом надане детальне роз`яснення, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у даній цивільній справі, оскільки станом на час подання позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка не являється співвласником спірного майна та за результатами розгляду справи суд відмовив в позові,у зв`язку з неналежним відповідачем (том 3 а.с.157-158).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позові.

Представник позивача адвоката Запорожець Ф. просив задовольнити позов в повному обсязі.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити повністю в задоволенні позову, з посиланням на письмові пояснення, надані нею. Також зазначила, що ОСОБА_1 при звернення до суду із даним позовом пропустила строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою (том №2, а.с. 204), в якій позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не визнала, просила провести судовий розгляд без її участі.

Завідувач Новомиргородської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі та заперечив у задоволенні позову, так як Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 24.03.2015 року у відповідності до Глави 26 «Право спільної власності» ЦК України та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», так як розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відкривається на цілий об`єкт нерухомого майна, а у «Праві власності зазначено лише частка».

Начальником ОКП «Кіровоградське ООБТІ» подано заяву, в якій зазначено, що Новомиргородська дільниця ОКП «Кіровоградське ООБТІ» як третя особа просить розглянути справу за наявними матеріалами без участі представника БТІ.

Заслухавши учасників справи, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі договорів купівлі-продажу від 26 листопада 1980 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 придбали по ј частині будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 1312,3 кв. м, який складається з одноповерхового дерев?яномазаного жилого будинку, облицьованого цеглою, загальною площею 108,8 кв. м, та надвірних будівель: сарай під літ. «Г», погріб під літ. «В», вбиральня під літ. «У» (том №1, а.с. 14-15).

Новомиргорордською дільницею ОКП Кіровоградське ООБТІ на заяву ОСОБА_1 повідомлено наступне: гараж (8,30 х 4,30 м), було узаконено та визнано право власності рішенням виконкому Новомиргородської міської ради від 25.12.2008 р. №1382 за померлою ОСОБА_5 . Після узаконення самовільного будівництва змінилися частки. Після проведення перерахунку часток попередні правовстановлюючі документи гасяться та видаються свідоцтва про право власності на нові частки. Заяв на перерахунок часток до БТІ не надходило, перерахунок часток не виконувався, залишилися правовстановлюючі документи, які не відповідають новим часткам. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку (том №1, а.с. 17).

Відповідно до експертного висновку про технічний стан будівлі, розташованої на АДРЕСА_2 , зробленого Проектно-вишукувальним інститутом «Кіровоградагропроект» у 2006 році, по комплексному стану конструктивних елементів будівля під літ. «А» на момент обстеження знаходилася в аварійному стані, подальша експлуатація будівлі житлового будинку неможлива. Обстежена будівля не підлягає ремонту так як затрати на її ремонт перевищують витрати на будівництво нового аналогічного будинку. Будівлі господарського призначення під літ. «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «У» на момент обстеження знаходилися у напівзруйнованому або повністю зруйнованому стані і не підлягають ремонту (том №1, а.с. 18-21).

Постановою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04 травня 2007 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_6 до виконкому Новомиргородської міської ради Кіровоградської області про скасування рішення про відмову у постановці на квартирний облік та зобов?язання поставити на квартирний облік та надати житло, скасовано рішення виконкому Новомиргородської міської ради Кіровоградської області від 17 серпня 2006 року № 149 та зобов?язано виконком Новомиргородської міської ради Кіровоградської області вчинити дії щодо постановки на квартирний облік та надання житла ОСОБА_6 (том №1, а.с. 22-24).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.03.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 301, виданого державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Заліпським В.О., ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4 та набула право власності на 1/4 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Житловий будинок, в якому знаходиться вищезазначена частина дерев`яномазаний, обкладений цеглою, що зазначений на плані літ. Аакр, розміром загальної площі всього будинку 157,2 кв.м, розміром житлової площі всього будинку 91,6 кв.м, та господарсько-побутові будівлі : сарай літ.Б, погріб - літ. В, сарай літ.Д, гараж літ. Ж, убиральня літ. У, огорожа №-№3, вимощення літ. I II. (том 1, а.с. 99). Копія свідоцтва надана завідувачем Новомиргородської районної державної нотаріальної контори В.О. Заліпським на виконання узвали суду від 03.09.2019 року про витребування копії спадкової справи після смерті 1982 року ОСОБА_4 (том 1, а.с.78-99).

В подальшому, 02 серпня 2016 року, ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 ј частку житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належала їй на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року за реєстровим номером 301. (Том №1, а.с. 5-8).

Позивач ОСОБА_1 являється співвласником будинку АДРЕСА_1 , та їй на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Заліпським В.О. 24 січня 2009 року у спадковій справі №177/08 зареєстрованого в реєстрі за №142, належить Ѕ частина житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Житловий будинок, в якому знаходиться вищезазначена частина дерев`яномазаний, обкладений цеглою, що зазначений на плані літ. Аакр, розміром житлової площі всього будинку 91,6 кв.м, розміром загальної площі всього будинку 157,2 кв.м, та господарсько-побутові будівлі: сарай літ.Б,Д, погріб - літ. В, гараж літ. Ж, убиральня літ. У, огорожа літ. №1-3, замощення літ. І-ІІ, яку вона прийняла як спадок після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її матері ОСОБА_5 (том 1, а.с.9).

Згідно з рішенням виконкому Новомиргородської міської ради Кіровоградської області від 25 грудня 2008 року № 1382, обговоривши заяву ОСОБА_1 про оформлення права власності на самовільне будівництво господарських споруд померлою ОСОБА_5 на власній присадибній ділянці на АДРЕСА_1 та враховуючи Акт перевірки дотримання вимог чинного законодавства в галузі будівництва від 23 грудня 2008 року, оформлено право власності на самовільно побудовані: тамбур розміром 1,40 м * 2,88 м; гараж розміром 8,30 м * 4,80 м, та збільшено загальну площу на 6,6 кв. м, збільшено житлову площу на 1,5 кв. м без порушення технічних норм забудови (Том №1, а.с. 10).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , зазначив, що позивач є його дружиною, по АДРЕСА_1 , проживала його теща ОСОБА_8 , та з 2000 по 2002 рік за її кошти відбувалося будівництво гаража, огорожі та вимощення. Вказаний гараж будували наймані будівельники ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , а він їм допомагав, привозив шлакоблок, копали цоколь. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ніякої участі в будівництві не брали, біля гаража ніколи не бачив, як і батька ОСОБА_12 , який помер ще у 1982 році. ОСОБА_12 від батька не могла прийняти спадщину у вигляді гаража, вимощення й огорожі, через те, що він жодної участі в будівництві не брав, все було побудовано з 2000 по 2022 рік. Коли хотіли врегулювати спір мирним шляхом та приїздили до ОСОБА_12 вона сказала, що ні вона, ні її батько нічого не будував та вона ніяких претензій немає.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 пояснив, що позивач ОСОБА_1 наймала його для виконання будівельних робіт, в якому році це було не пам`ятає, крім інших будівельних робіт виконував і будову гаража з нуля. Бачив, що в іншій частині будинку було пусто. Багато було свідків хто бачив, як вони працювали. При будівництві не бачив ні ОСОБА_11 , ні ОСОБА_12 . Батька ОСОБА_12 не знає. Оплату за виконану роботу здійснювала ОСОБА_14 , гараж був побудований на її стороні ділянки. Батько ОСОБА_12 купити гараж не міг, тому що в тих роках був навіть інший шлакоблок.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні на запитання головуючого у справі відповіла, що не знає коли та хто будував гараж.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права.

При вирішенні спору, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той ж подружжя, який його пережив, та батьки.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з час відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Положеннями статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Виходячи з положень статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним. Визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Подібні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 11.12.2019 у справі № 414/811/17, від 11 листопада2020 року у справі №. 752/8119/17-ц.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом ОСОБА_1 зазначила, що внаслідок видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року порушується її право на нерухоме майно, зокрема гараж під літ. «Ж», огорожа літ. №№3 та вимощення літ І. ІІ., що збудовані її матір`ю ОСОБА_5 за її власні кошти, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на підставі рішення виконкому Новомиргородської міської ради Кіровоградської області від 25 грудня 2008 року № 1382 за ОСОБА_5 оформлено право власності на самовільно побудовані споруди, в тому числі і гараж розміром 8,30 м * 4,80 м.

24 січня 2009 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким до спадкового майна увійшов гараж під літ. «Ж», огорожа літ.№1-3, замощення літ. І-ІІ.

Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок на АДРЕСА_1 , виготовленим Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» станом на 10 липня 2014 року, гараж під літ. «Ж», огорожа №-№3, вимощення І ІІ є об`єктами права власності. Вказано, що ОСОБА_4 придбав ј частку житлового будинку та господарські будівлі і споруди на підставі договорів купівлі-продажу від 26.11.1980 року, за реєстраційними номерами 141, 1143, проте в договорах таке майно як гараж, огорожа, вимощення відсутнє. (том №1, а. с. 11-13).

Згідно з пунктами 212, 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі Інструкція № 20/5), яка була чинною на час відкриття спадкової справи до майна ОСОБА_4 , нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, у тому числі наявності чи відсутності податкової застави та інших застав за даними відповідних реєстрів. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, довідку відповідного органу місцевого самоврядування.

У Главі 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок № 296/5), який був чинним на час видачі відповідачу ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом, визначено порядок видачі свідоцтв про право на спадщину.

Так пунктом 1.2 Порядку № 296/5 передбачено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (пункти 4.14, 4.15 Порядку № 296/5).

Згідно з пунктом 4.22 Порядку № 296/5 нотаріус у випадку видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, квартиру та інше нерухоме майно вносить відомості про перехід права власності на ім`я спадкоємця до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, установленому законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 та зареєстровано в реєстрі за № 301, на ј частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, в тому числі і на гараж під літ. «Ж», огорожа №-№3, вимощення літ.І ІІ оскільки таке майно належало спадкодавцю ОСОБА_4 : на 1/8 частку на підставі Дублікату договору купівлі продажу, виданого Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області 05 червня 2013 року за реєстром № 167, оригінал якого посвідчений Новомиргородською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області 26 листопада 1980 року за реєстром №1141 і на 1/8 на підставі Дублікату договору купівлі продажу, виданого Державним нотаріальним архівом в Кіровоградської області 05 червня 2013 року за №168, оригінал якого посвідчений НЕовомиргородською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області у листопаді 1980 року за реєстром №1143 та зареєстровані в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №2 номер запису №292.

Проте при видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус не перевірив чи зареєстровано за позивачем право власності на таке нерухоме майно як гараж під літ. «Ж», огорожа №-№3, вимощення літ.І ІІ, на підставі рішення виконкому Новомиргородської міської ради Кіровоградської області від 25 грудня 2008 року № 1382, яке є чинним, ніким не скасовано, та прийнято у зв`язку з виключною компетенцією органу місцевого самоврядування.

Суд констатує, що внаслідок видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом порушено права ОСОБА_1 , оскільки як у свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 січня 2009 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 , так і у свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також у договорі купівлі-продажу від 02 серпня 2016 року, за умовами якого ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 ј частину будинку з господарсько-побутовими будівлями на АДРЕСА_1 , до складу спадщини включено нерухоме майно, власником якого на підставі чинного рішення органу місцевого самоврядування була ОСОБА_5 , після смерті якої спадщину прийняла ОСОБА_15 . Наявність цього нерухомого майна у свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року, виданому на ім`я ОСОБА_2 , є перешкодою у володінні, користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 нерухомим майном, отриманим у спадщину, що і стало підставою для звернення останньої до суду за захистом свого права. Вирішуючи даний спір, суд враховує постанову Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №395/332/19 та висновки зроблені в ній Верховним Судом(том №2, а.с.172-180 ). Також судом враховано ухвалу Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі №395/1053/16-ц, якою зупинено виконання рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2018 року, в тому числі, із підстав розглядом Маловисківським районним судом Кіровоградської області цивільної справи №395/763/19 за позовом ОСОБА_1 про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_2 (том №2, ас. 247-249). Крім того, суд враховує, що станом на час ухвалення судом рішення у даній справі судове рішення у справі №395/1053/16-ц не ухвалено та відповідно не набрало законної сили.

При цьому, суд вважає помилковими ствердження третьої особи ОСОБА_3 , з посиланням на постанови Черкаського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року справа №395/853/19 та Верховного Суду від 27 січня 2022 року справа №395/853/19 провадження №61-8483 св21, про те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у даній цивільній справі, оскільки станом на час подання позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка не являється співвласником спірного майна та за результатами розгляду справи, суд відмовив в позові,у зв`язку з неналежним відповідачем, з огляду на таке. Відповідач - це особа, яка на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягується до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №759/3515/19. Предметом позову у даній справі є свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.03.2015 року, зареєстроване в реєстрі за № 301, видане саме ОСОБА_2 , а не ОСОБА_3 , після смерті її ( ОСОБА_2 ) батька Змієнка, та таким свідоцтвом порушено права ОСОБА_1 . Судом враховано, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом, ОСОБА_2 продала успадковану частину будинку з господарськими будівлями ОСОБА_3 , та рішення суду у даній справі може вплинути на її права та обов`язки, як власника майна, а тому вона була залучена судом до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору стороні відповідача. Крім того, не заслуговує на увагу, посилання третьої особи ОСОБА_3 на ту обставину, що позивач ОСОБА_16 не має права оскаржувати вказане свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки не перебуває у родинних відносинах ні з нею, ні з відповідачем ОСОБА_2 , та відповідно її право на спадкування не може бути порушене. Разом з тим, як раніше зазначалося судом, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, зокрема, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Тобто, позивач ОСОБА_1 , вважаючи порушеними її права на володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, зазначеному в оскаржуваному свідоцтві про право на спадщину за законом, звернулася до суду з позовом про визнання недійсним такого свідоцтва, отже, на переконання суду, ОСОБА_1 є належним позивачем.

Що стосується заяви, зробленої відповідачем у відзиві, щодо застосування строків позовної давності суд відзначає наступне. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною першою статті 260 ЦК України визначено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з?ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв?язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Подібні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18).

Так, під час розгляду справи в суді, позивачем наголошувалося, що вона звернулася до суду з даним позовом після ухвалення рішення Новомиргородським районним судом Кіровоградської області від 10 липня 2018 року, у справі № 395/1053/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділ в натурі Ѕ частки будинку та усунення перешкод у виділі та приватизації Ѕ частки земельної ділянки для обслуговування будинку з господарськими будівлями та спорудами. Під час розгляду якої судом витребувано спадкову справу на померлого Змієнка та позивач дізналася про існування свідоцтва про право на спадщину за законом видане ОСОБА_2 та зареєстровано в реєстрі за № 301.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем додано копію постанови Верховного суду від 04 листопада 2020 року у справі №395/1053/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Новомиргородська міська рада Кіровоградської області про виділ в натурі Ѕ частки будинку та усунення перешкод у виділі та приватизації Ѕ частки земельної ділянки для обслуговування будинку з господарськими будівлями та спорудами. Із постанови вбачається, що ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом у серпні 2016 року. Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області ухвалено 10 липня 2018 року. Вказане рішення переглянуто Кропивницьким апеляційним судом та постановою від 17 вересня 2019 року залишено без змін.(Том №2, а.с. 163-171). Як вбачається з матеріалів справи 395/763/19 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом 12 червня 2019 року (том №1, а.с.1). Також із вказаної постанови ВС від 04 листопада 2020 року вбачається, що під час розгляду справи №395/1053/16-ц судами досліджувалося свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року, видане ОСОБА_2 . Отже суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом в межах строку позовної давності, визначеному ст. 257 ЦК України. При цьому, суд зауважує, що судовому рішенні не надано оцінку заяві відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, яка надійшла до суду 21.06.2022 року за вх. №4518, передана судді 21.06.2022 року о 16 год. 10 хв., в той час як судове засідання призначено на 20.06.2022 на 14.30 год., та після виходу з нарадчої кімнати 21.06.2022 року о 10.20 год. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав та задоволення позову та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Заліпським В.О. 24 березня 2015 року за реєстровим номером 301 спадкоємцю ОСОБА_2 на спадкове майно її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення суду лише про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним (без врегулювання правовідносин своїм рішенням) зумовлюватиме обов`язок нотаріуса видати нове свідоцтво з врахуванням рішення суду. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 354-356 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Заліпським В.О. 24 березня 2015 року за реєстровим номером 301 спадкоємцю ОСОБА_2 на спадкове майно її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Повний текст рішення складено 30 червня 2022 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Альона Володимирівна Бадердінова