ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3156/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання - Проценко Я.Б.,

за участю

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідачів ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» звернулося в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , у якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за оплату отриманих послуг гарячої води та централізованого опалення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ТОВ «Євро-Реконструкція» надають послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення за адресою АДРЕСА_1 . Відповідачі є споживачами вказаних послуг, однак з жовтня 2015 року не вносив плату за отримані послуги з постачання централізованого опалення та з липня 2016 року - плату за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.10.2021 року у розмірі 77 144,74 грн, з яких: за послугу з централізованого опалення - 32 733,86 грн, за послугу з постачання гарячої води - 44 410,88 грн. Таким чином позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь основний боргу у розмірі 77 144,74 грн, інфляційні втрати в розмірі 13 017,41 грн, 3% річних у розмірі 5 675,60 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2 270 грн та витрати, пов`язані з розглядом справи 35 грн.

Ухвалою суду від 23.11.2021 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом учасників справи у судове засідання.

У судове засідання представник позивача не з`явився, направив заяву, у якій просить проводити розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх представник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову.

Суд, заслухавши відповідачів та їх представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку.

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавцями послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води по будинку за адресою АДРЕСА_2 є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (а.с.13,29).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно судом встановлено, що власником квартири за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 /а.с.14,4-5/.

З відповіді з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» на запит про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 вбачається, що він за адресою АДРЕСА_1 зареєстрованим не значиться.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції Закону № 1875-VІ від 24.06.2004 р. передбачалось право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідав визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції Закону № 2189-VІІІ від 09.11.2017 р., споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві вказує, що з початку 2019 року постійно проживає в Обслуговуючому кооперативі Садівницьке товариство «Шляховик», що знаходить в Київській області, Обухівський район, с. Підгірці, на підтвердження чого надає довідку (а.с.53), а також на підтвердження свого непроживання за адресою АДРЕСА_1 посилається на довідку, видану Житлово-будівельним кооперативом «Локомотив-8», у обслуговуванні якого перебуває будинок (а.с.54).

За змістом ст.ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, законодавство України покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку.

Посилання відповідача на те, що він фактично не проживає у квартирі, яка належить йому на праві власності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог не ґрунтується на чинному законодавстві, оскільки саме на відповідача як на власника квартири покладається обов`язок нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні. Відповідачем не надано до суду підтверджень відповідного документального оформлення його тимчасової відсутності як споживача.

Згідно пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 р. № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. ст. 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Судом встановлено, що споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води за адресою АДРЕСА_1 , з жовтня 2015 року не вносилась плата за отримані послуги з постачання централізованого опалення та з серпня 2016 року - плату за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.10.2021 року у розмірі 77 144,74 грн, з яких: за послугу з централізованого опалення - 32 733,86 грн, за послугу з постачання гарячої води - 44 410,88 грн, що підтверджується розрахунками сум боргу (а.с.7-9,10-12).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, ураховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі - 13 017,41 грн, а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі - 5 675,60 грн.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява відповідача про застосування строку позовної давності.

Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участь у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Так, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиті з жовтня 2015 року послуги з централізованого опалення та за спожиті з липня 2016 року послуги централізованого постачання гарячої води. Позовну заяву КП «Київтеплоенерго» подало до суду 04.11.2021.

Таким чином, враховуючи, що загальний строк позовної давності складає три роки, то до задоволення підлягають лише позовні вимоги за період з 04.11.2019 та по 01.10.2021, в межах заявлених вимог позивача.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку вбачається, що сума заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за вказаний період з централізованого опалення становить 20 221,28 грн, а з постачання гарячої води - 31 376,28 грн, відповідно 3% річних та інфляційні втрати за вказаний період становить 8 326,06 грн.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, оскільки під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 не є споживачем послуг, які надає позивач за адресою АДРЕСА_1 , не має зареєстрованого місця проживання у даній квартирі, а ОСОБА_2 є єдиним власником квартири за вказаною адресою, то суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

За таких обставин, стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги повністю покладаються на власника квартири - ОСОБА_2 , а саме заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 20 221,28 грн, заборгованості з постачання гарячої води у розмірі 31 376,28 грн, 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 8 326,06 грн, а всього 59 923,62 грн.

Суд вважає вказаний розмір заборгованості доведеним, та таким, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки судом частково задоволено позовні вимоги, тому з відповідача підлягає стягнення на користь позивача судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи, у сумі 1 440,63 грн, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 268, 273, 352, 354 ЦПК України -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заборгованість станом на 01.10.2021 за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води у розмірі 31 376,28 грн, за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 20 221,28 грн, 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 8 326,06 грн, судовий збір у розмірі 1 440,63 грн, а всього 61 364,25 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Позивач Товариство о обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», , адреса м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Заставенко М.О.