ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 643/3666/18

провадження № 61-1190св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Тузова Владислава Олександрівна, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Радзівіл А. Г., та постанову Київського апеляційного суду

від 18 грудня 2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Желепи О. В., Кулікової С. В., Олійника В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк (далі - АТ КБ) «ПриватБанк» про стягнення коштів.

В обґрунтування позову вказувала, що рішенням Апеляційного суду міста Києва

від 5 лютого 2016 року у справі № 753/12146/14-ц стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь заборгованості у розмірі 26 0000 доларів США та 104 284,93 грн, яка складається із:

- заборгованості за договором № SAMDN4247 (вклад «Стандарт»)

від 14 травня 2009 року у розмірі 5 000 доларів США;

- заборгованості за договором № SAMDN3551 (Вклад «Стандарт»)

від 28 лютого 2011 року у розмірі 5 000 доларів США - сума вкладу;

- заборгованості за акцептованою відповідачем заявою № SAMDN0149 на оформлення вкладу «Стандарт» від 28 квітня

2011 року у розмірі 5 000 доларів США - сума вкладу;

- заборгованості за договором № SAMDN0106 (вклад «Стандарт»)

від 6 серпня 2012 року у розмірі 11 000 доларів США - сума вкладу;

- заборгованості за договором № SAMDN9009 (вклад «Стандарт»)

від 25 жовтня 2012 року у розмірі 104 284,93 грн, з яких: 100 000 грн - сума вкладу, 4 284,93 грн - нараховані проценти.

6 листопада 2017 року на виконання вказаного рішення суду у примусовому порядку Київський відділ державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківський області відкрив виконавче провадження за виконавчим листом № 753/12146/14-ц про стягнення з

АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача 26 000 доларів США та 104 284,93 грн.

15 листопада 2017 року головний державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківський області виніс постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 753/12146/14-ц у зв`язку з тим, що на рахунок обліку депозитних сум відділу надійшли кошти, достатні для погашення боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Кошти, перераховані за курсом Національного банку України на 15 листопада

2017 року і 16 листопада 2017 року на рахунок позивача, надійшли у сумі 793 190,66 грн.

Оскільки між сторонами існували договірні зобов`язання, які відповідач вчасно не виконав, позивач має право на стягнення з відповідача пені за період

з 28 березня 2017 року до 15 листопада 2017 року.

За таких обставин просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь пеню у розмірі 728 951,60 грн (сума основного боргу 104 284,93 грн, період розрахунку

з 23 березня 2017 року до 15 листопада 2017 року) та пеню у розмірі

181 740 доларів США (сума основного боргу 26 000 доларів США, період розрахунку з 23 березня 2017 року до 15 листопада 2017 року).

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2019 року з урахуванням виправленої ухвалою цього ж суду від 17 жовтня

2019 року описки позов задоволено частково.

Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 104 284,93 грн.

Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 104 284,93 грн.

Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 26 000 доларів США.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання щодо повернення банківських вкладів своєчасно банком не виконані, тому відповідач відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» зобов`язаний сплатити на користь позивача пеню за договорами банківського вкладу за період

з 23 березня 2017 року до 15 листопада 2017 року.

Застосувавши положення частини третьої статті 551 ЦК України, суд вважав за необхідне зменшити визначений розмір пені за вказаними договорами та стягнути 104 284,93 грн пені за договором в національній валюті і 26 000 доларів США пені за договорами банківського вкладу в іноземній валюті, оскільки справедливою є пеня у розмірі, що не перевищує суму, яку тривалий час не повертав банк, навіть незважаючи на існування рішення суду про її стягнення.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2019 року - без змін.

Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про існування правових підстав для часткового задоволення позову, зазначивши про відповідність його висновків обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Також апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про помилкове визначення пені в іноземній валюті, зазначивши, що виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України. Крім того, умовами договору про банківський вклад в іноземній валюті передбачено обов`язок банку повернути вкладнику на першу вимогу грошові кошти у валюті, яку останній передав банку, тому суд правильно стягнув пеню в іноземній валюті.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У січні 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Тузова В. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просила скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року в частині вирішення позовних вимог, які задоволено, та направити в цій частині справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій частини третьої статті 551 ЦК України. Визначений судами розмір пені є завищеним і не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Вказує, що суд апеляційної інстанції безпідставно відхилив доводи апеляційної скарги про неможливість стягнення пені в іноземній валюті, оскільки такий висновок суперечить висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16 серпня 2017 року та висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19), згідно з якими нарахування і стягнення пені має бути здійснене в національній валюті України.

Позиція інших учасників справи

У серпні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Поддимай А. Б. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на правильність застосування судами норм матеріального права та додержання норм процесуального права, просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього ж суду від 1 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року касаційне провадження у справіза касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат

Тузова В. О., на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

від 16 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду

від 18 грудня 2019 року зупинено до закінчення розгляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справ № 320/5115/17 та № 761/16124/15-ц. Ухвалою Верхового Суду від 14 квітня 2022 року касаційне провадження поновлено.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що впродовж 2009-2012 років

у місті Євпаторія Автономної Республіки Крим ОСОБА_1

та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договори банківського вкладу:

- 14 травня 2009 року - договір № SAMDN4247 (вклад «Стандрат»), за умовами якого ОСОБА_3 розмістила на депозитному рахунку вклад у розмірі 5 000 доларів США на 1 місяць зі сплатою 11% річних;

- 28 лютого 2011 року - договір № SAMDN3551 (вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою), за умовами якого ОСОБА_3 розмістила на депозитному рахунку вклад у розмірі 5 000 доларів США на 3 місяці зі сплатою 7,75% річних;

- 28 квітня 2011 року шляхом акцептування АТ КБ «ПриватБанк» пропозиції ОСОБА_3 укладено договір № SAMDN0149, що підтверджується заявою на оформлення вкладу «Стандарт» з щомісячною виплатою процентів, за умовами якого ОСОБА_3 розмістила на депозитному рахунку кошти у розмірі сумі 5 000 доларів США на 3 місяці зі сплатою 7,25% річних;

- 6 серпня 2012 року договір № SAMDN0106 «Стандарт», за умовами якого ОСОБА_3 розмістила на депозитному рахунку кошти

у розмірі 11 000 доларів США на 366 днів зі сплатою 8,5% річних.

Судами встановлено, що на підставі договору про відступлення права вимоги

від 21 травня 2014 року до ОСОБА_3 перейшло право вимоги за договором банківського вкладу, укладеним 25 жовтня 2012 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 , за умовами якого на депозитному рахунку

розміщено грошові кошти у розмірі 100 000 грн.

15 травня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - кожна окремо направили відповідачу заяви про дострокове розірвання вказаних договорів, які банк отримав 22 травня 2014 року.

Вказані обставини суди встановили з рішення Апеляційного суду міста Києва

від 5 лютого 2016 року у справі № 753/12146/14-ц, яким стягнено з АТ

КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 заборгованість

у розмірі 26 000 доларів США та 104 284,93 грн, яка складається з: суми вкладу за договором № SAMDN4247 від 14 травня 2009 року у розмірі

5 000 доларів США; суми вкладу за договором № SAMDN3551

від 28 лютого 2011 року у розмірі 5 000 доларів США; суми вкладу за акцептованою заявою № SAMDN0149 від 28 квітня 2011 року у розмірі 5 000 доларів США; суми вкладу за договором № SAMDN0106

від 6 серпня 2012року у розмірі 11 000 доларів США; заборгованості за договором № SAMDN9009 від 25 жовтня 2012 року у розмірі 104 284,93 грн, з яких 100 000 грн - сума вкладу; 4 284,93 грн - нараховані проценти.

24 лютого 2016 року Дарницький районний суд міста Києва видав виконавчий лист № 753/12146/14-ц про стягнення АТ КБ «ПриватБанк» на користь

ОСОБА_3 26 000 доларів США та 104 284, 93 грн.

6 листопада 2017 року Київським відділом державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківський області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 753/12146/14-ц.

16 листопада 2017 року на рахунок позивача надійшли грошові кошти

у сумі 793 190,60 грн.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Тузова В. О., на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147?VIII, що діяла до 8 лютого 2020 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України у тій же редакції під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги і відзиву на неї, суд дійшов таких висновків.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та керуючись загальними принципами цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах «слабкої сторони», якою є фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. І особливістю таких правовідносин є участь у них спеціального суб`єкта - споживача.

У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що

споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача.

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Отже, пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 зазначеного Закону, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.

За змістом частини третьої статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 16 травня 2014 року позивач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявами про розірвання договорів банківського вкладу № SAMDN4247 від 14 травня 2009 року, № SAMDN3551 від 28 лютого 2011 року, № SAMDN0149 від 28 квітня 2011 року, № SAMDN0106 від 6 серпня 2012 року і № SAMDN9009 від 25 жовтня 2012 року та видачу вкладів та процентів. Вказані заяви отримані банком 22 травня 2014 року.

Частиною першою статті 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України).

Враховуючи встановлені обставини та зміст статті 1075 ЦК України, договірні правовідносини сторін за договорами банківських вкладів припинилися

з 22 травня 2014 року.

Після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів після зазначеної дати застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Тобто з моменту розірвання договорів банківських вкладів на правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 9 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) і висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 757/34314/18-ц (провадження

№ 61-7121св21) та від 23 лютого 2022 року у справі № 756/14910/16-ц (провадження № 61-10866св20).

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 просила стягнути пеню відповідно

до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», обчислену за період з 23 березня 2017 року до 15 листопада 2017 року, у той час як договори банківського вкладу розірвано 22 травня 2014 року за її власною ініціативою.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга статті 400 ЦПК України).

Оскільки між позивачем та банком припинено правовідносини за договорами банківських вкладів, частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, тому суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої

статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з 23 березня 2017 року

до 15 листопада 2017 року.

Згідно зі статтею 412 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, касаційний суд скасовує рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 400, 412 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, статтею 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Тузова Владислава Олександрівна, задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів.

Постанова набирає законної сили з моментуїї прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук