ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/1329/20Головуючий у 1-й інстанції Яковець Н.В.
Провадження № 22-ц/817/90/22 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

Шмадило Ю.В. та її представника та представника

ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2021року (ухвалене суддею Яковець Н.В., повний текст якого складено 02 липня 2021 року) у цивільній справі № 595/1329/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог Акціонерного товариства "ОТП Банк", Акціонерного товариства "Ідея Банк", Акціонерного товариства "Альфа Банк" про розподіл боргу подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб АТ ОТП Банк, АТ Ідея Банк, АТ Альфа Банк про розподіл боргу подружжя,

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за час перебування в шлюбі з відповідачем вона в інтересах сім`ї укладала кредитні договори: 15.01.2020 року із АТ Альфа-Банк кредитний договір №491018167 (далі Кредит) на суму 35781,35 грн.; 04.12.2017 року кредитний договір з АТ ОТП Банк №_Саrd на суму 30488,75 грн.; 30.01.2019 року із АТ Ідея Банк кредитний договір №S01.00106.004860227 на суму 48100 грн. Вважає, що в них виникло солідарне боргове зобов`язання за укладеними нею в інтересах сім`ї кредитними договорами. Посилаючись на те, що вони із відповідачем не дійшли спільної згоди про розподіл боргу, який утворився внаслідок укладення в інтересах сім`ї кредитних договорів просила провести розподіл боргу між нею та відповідачем на загальну суму 115676,62 грн., зобов`язавши відповідача сплатити Ѕ частину боргу в розмірі 57838,31 грн., а саме: 20470,75 грн боргу сплатити АТ Альфа-Банк, 15244,38 грн. боргу сплатити АТ ОТП Банк, 22050,00 грн. боргу сплатити АТ Ідея Банк та стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Рішенням Чортківського районного суду від 25 червня 2021 року позов задоволено. Вирішено:

Розподілити борг між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на загальну суму 115676,62 грн. з кредитних договорів № НОМЕР_1 з АТ Альфа Банк на суму 40941,50 грн., № НОМЕР_2 з АТ ОТП Банк на суму 30488,75 грн., №S01.00106.004860227 з АТ Ідея Банк на суму 44246,37 грн.

Зобов`язати ОСОБА_1 сплатити Ѕ частину боргу в сумі 57838,31 грн.: в сумі 20470,75 гривень в АТ Альфа Банк, 15244,38 гривень в АТ ОТП Банк, 22050 гривень в АТ Ідея Банк.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10000 гривень витрат на правову допомогу та 908 гривень судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що висновок суду про те, що кредитні договори позивачкою укладались в інтересах сім`ї, а одержані кошти фактично використані на задоволення потреб сім`ї є безпідставним. Жодних доказів з цього приводу позивачкою не надано і судом не здобуто. Про укладення кредитних договорів він не був обізнаний , а також йому не було відомо на що позивачкою були використані кредитні кошти.

Під час спільного проживання він оплачував усі комунальні послуги, повністю забезпечував сім`ю матеріально, а під час перебування за кордоном на роботі залишав позивачці кошти а також кредитну картку з кредитним лімітом 64700,00 грн. відкриту у АТ Ощадбанк. Позивачкою під час перебування його на роботі за межами України в період з 11.07.2019 року по 17.09.2019 року з його кредитної картки було знято 60000,00 грн. чого позивач зразу не визнавала, але згодом після перегляду відеозаписів із камер відеоспостереження визнала що знімала кошти.

З жовтня 2019 року вони проживають окремо і фактично з цього часу припинила існування їхня сім`я, однак позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором з АТ Альфа-Банк укладеним 15 січня 2020 року.

Судом не враховано, що позивачкою протягом 2018-2019 років було знято 367246,00 грн., але підтверджень на які потреби використані кошти позивачкою не надано і судом не встановлено. Надані позивачкою до позовної заяви довідки банківських установ містять інформацію про розмір боргу за 5 місяців до подання позову, а виписки по рахунках відображають операції, однак не доводять використання коштів в інтересах сім`ї.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та пояснив, що квартиру купляв батько відповідача за власні кошти, оскільки тривалий час їздив на заробітки і ремонт в ній проводив він разом з сином та чоловіком дочки за власні кошти. Сім`я сторін після приїзду із-за кордону проживала у родичів відповідача, а потім переселилась в квартиру батька відповідача. На які потреби брала кредитні кошти позивачка відповідачу невідомо, відповідач кожного року їздив за кордон на заробітки і забезпечував сім`ю. У липні 2019 року позивачка з кредитної картки відповідача зняла значну суму та заперечувала це, однак камери відеоспостереження зафіксували і лише тоді вона визнала вказані обставини, які мали місце під час перебування відповідача за кордоном, що підтверджується відмітками прикордонної служби в закордонному паспорті.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала та пояснила, що з 2014 року по вересень 2017 року вона з чоловіком були в Англії на роботі і всі зароблені ними кошти передавали батькам чоловіка для придбання для них двокімнатної квартири. По приїзду їй стало відомо, що квартира була придбана за договором на їм`я батька чоловіка. В квартирі за кілька місяців було зроблено ремонт і з січня 2018 року вони з чоловіком переселились в квартиру. Після переселення вони доробили ремонт однієї кімнати та купили кухонний гарнітур, диван, телевізор, килими та інші необхідні речі. У колишнього чоловіка залишились всі документи про придбання спільного майна, оскільки він всі документи зберігав, при здійсненні покупок вона завжди віддавала йому чеки про придбання майна, продуктів. Однак 4 жовтня 2019 року чоловік вигнав її з дитиною і всі документи залишились в квартирі. Кошти вона знімала готівкою і витрачала на потреби сім`ї. Чоловіку не давали кредитів тому, що він ніде не працював. З кредитної картки чоловіка вона знімала кошти на потреби сім`ї та вважає, що він також може подавати позов про поділ боргу по його кредитній картці. З позовними вимогами про поділ спільно нажитого з відповідачем майна не зверталась. ОСОБА_1 з травня 2018 по липень 2018 року та з 11.07.2019 року по вересень 2019 року перебував на заробітках в Іспанії і вона в травні 2018 року з кредитної картки АТ ОТР банк перераховувала 5282,00 грн. на придбання квитка на проїзд за кордон та в цьому ж місяці на суму 4500,00грн. здійснювала покупки в магазині ОСОБА_3 . Кредитні картки часто знаходились в її чоловіка і він користувався ними. Чоловік знімав кошти з одних кредиток і погашав кредити по інших, тому такий оборот коштів по кредитних картках.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 травня 2014 року, який рішенням Бучацького районного суду від 04 вересня 2020 року розірвано. Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_4 та відповідач удочерив дочку позивачки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2020 року з ОСОБА_1 стягуються в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 31.10.2019 року і до досягнення дітьми повноліття та в користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання, в розмірі 1000 (однієї тисячі) грн. щомісячно, починаючи із 31.10.2019 року і до досягнення дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьохрічного віку.

За час перебування у шлюбі позивач укладала кредитні договори:

04 грудня 2017 року з АТ «ОТП Банк» кредитний договір №_Саrd залишок заборгованості по якому станом на 29.04.2020 року становить 30 488,75 грн., з яких: 30000,00 заборгованість по тілу кредиту та 488,75 грн. нараховані проценти.

30 січня 2019 року із АТ «Ідея Банк» кредитний договір № S01.00106.004860227 на суму 48 100,00 грн. заборгованість по якому станом на

29.04.2020 року становить 44 246,37 грн.

15 січня 2020 року із АТ «Альфа-Банк» кредитний договір №491018167 на суму 35 781,35 грн., заборгованість за вказаним кредитним договором становить 40 941,50 грн., що складається з: поточних відсотків за користування кредитом - 1 135,12 грн.; прострочених відсотків - 3 625,03 грн.; штрафних санкцій 400,00 грн.; залишок суми кредиту -35781,35 грн.

Загальна сума боргу, а саме кредитних коштів, які на даний час не погашені перед вищевказаними банківськими установами становить 115 676,62 грн.

Згідно довідки АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_1 було відкрито рахунок на якому грошові кошти відсутні та банком надавались копії відеозаписів із камер відеоспостереження на яких зафіксовано особу, яка здійснювала операції по банківському рахунку в період з 11.07.2019 року по 17.09.2019 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у сторін виникло солідарне боргове зобов`язання за вищевказаними кредитними договорами яке визнав спільною сумісною власністю подружжя та таким, що підлягає розподілу між сторонами.

Колегія не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Вказане свідчить, що борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, можуть бути враховані при поділі майна подружжя, однак таких вимог позивачем заявлено не було.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01 листопада 2018 року у справі № 205/9626/15-ц.

Судом встановлено, що позивач за час перебування в шлюбі з відповідачем уклала три кредитні угоди з АТ ОТП Банк, АТ Ідея Банк, АТ Альфа Банк , заборгованість за якими у зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань становить 115676,62 грн. Згідно довідки АТ Альфа Банк кредитний договір № від 15 січня 2020 року було укладено шляхом проведення реструктуризації заборгованості за кредитним договором від 17 грудня 2018 року № 631077004 в сумі 35781,35 грн. (а.с. 135). Виписки по рахунках за кредитними договорами підтверджують операції зі зняття готівки та зарахування коштів на погашення заборгованості, та не підтверджують факту використання кредитних коштів на потреби сім`ї. (а.с.96-134).

Отримані кредитні кошти за час шлюбу позивачкою не повернуті.

Згідно пояснень позивачки в суді апеляційної інстанції кредитні кошти використовувались на ремонт в квартирі, яка була придбана за їх з відповідачем кошти батьком відповідача на своє ім`я, придбання кухонного гарнітура, дивана, телевізора та інших предметів домашньої обстановки.

Позивач вимог про поділ спільного майна подружжя не заявляла.

Відповідач заперечуючи позовні вимоги вказував, що про отримання кредитів йому не було відомо, він їздив на заробітки за кордон, заробляв кошти і на час своєї відсутності залишав позивачці кошти або кредитну картку, з якої остання за декілька днів зняла значну суму.

Згідно довідки АТ Державний ощадний банк України та виписки по картковому рахунку з кредитної картки ОСОБА_1 в період з 12 по 19 липня 2019 року під час перебування відповідача за межами України було знято 46000,00 грн. (а.с.192). Позивач визнала факт користування карткою відповідача, стверджуючи про право відповідача заявляти до нього аналогічний позов.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини справи.

Враховуючи вищевказане та те, що позивачем вимоги про поділ майна подружжя не заявлялись, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч.1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вказане, рішення суду підлягає до скасування і у справі слід постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2021року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 про розподіл боргів подружжя.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2022 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Хома М.В.