КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/375/2022
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Вовка С.В. в м. Київ 05 січня 2022 року щодо скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» про визнання недійсними договору відступлення права вимоги та договору купівлі-продажу майнових прав,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» звернулося до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, просило скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2020 року в справі № 757/28891/20-ц, розглядати заяву у відсутності представника заявника.

Заява мотивована тим, що до Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову до пред`явлення до суду позовної заяви за його позовом до ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», ТОВ «Фінансова компанія «Гефест», ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» про визнання недійсними договору відступлення права вимоги та договору купівлі-продажу майнових прав. 29 липня 2020 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва застосовано заходи забезпечення даного позову і заборонено ТОВ «ФК «Гефест» та будь-якій іншій особі у будь-який спосіб відчужувати (в тому числі укладати правочини, які в подальшому можуть призвести до обтяження та/або відчуження), а також вчиняти дії щодо реєстрації та перереєстрації права власності на об`єкти нерухомості, що належать на праві власності позивачу та знаходяться в іпотеці у відповідача. Оскільки рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2021 року в справі № 757/30973/20-ц позов ОСОБА_1 залишено без задоволення, заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 січня 2022 року заяву задоволено, скасовано заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2020 року, а саме про заборону ТОВ «ФК «Гефест» та будь-якій іншій особі у будь-який спосіб відчужувати (в тому числі укладати правочини, які в подальшому можуть призвести до обтяження та/або відчуження), а також вчиняти дії щодо реєстрації та перереєстрації права власності на наступні житлові приміщення: житловий будинок загальною площею 320 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (РНОНМ НОМЕР_1 ); земельна ділянка пл. 0,1094 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (КН 010280122); квартира загальною площею 70 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що належить на праві власності заявнику та його родичам.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 січня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2021 року в справі № 757/30937/20 не набрало законної сили та було оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду, тобто ухвала Печерського районного суду м. Києва від 05 січня 2022 року про скасування заходів забезпечення позову є передчасною, адже відповідно до ч. 10 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням або ухвалою. Більше того, оскаржувана ухвала постановлена без виклику позивача.

Копії заяви ФК «Гефест» про скасування заходів забезпечення позову позивачу ніхто не надіслав.

Викладав обставини справи, які були передумовою вжиття заходів забезпечення позову, і зазначив, чим ці заходи були обґрунтовані.

Вказував, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2021 року не набрало законної сили та оскаржене до Київського апеляційного суду. Справа призначена до розгляду на 23 лютого 2022 року, отже заходи забезпечення позову продовжують діяти до набрання законної сили рішенням суду першої інстанції, тобто до прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду, а ухвала Печерського районного суду м. Києва від 05 січня 2022 року про скасування заходів забезпечення позову є передчасною та необґрунтованою.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

29 червня 2022 року до суду надійшла в електронній формі заява ОСОБА_1 про відвід складу суду головуючої судді Кашперської Т.Ц., суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Враховуючи, що заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів надійшла в день судового засідання, вона вирішується судом, що розглядає справу.

Обґрунтовуючи заяву про відвід колегії суддів, ОСОБА_1 посилався на те, що при розгляді апеляційної скарги по суті спору в справі № 757/30973/20 даний склад суду при ухваленні рішення проявив упередженість до позивача, що виражене в безпідставній відмові в застосуванні норм права, які повинні були бути застосовані, необ`єктивному розгляді справи, що виражене в ігноруванні об`єктивних обставин справи, у тому числі встановлених рішеннями інших судів, що прямо вказує на порушення принципу безсторонності суду, що виражене у відвертих діях в інтересах ТОВ ФК Гефест, чим, на думку заявника, був порушений принцип права кожного на справедливий розгляд його справи, який є важливим чинником складової елементів ст. 6 Конвенції.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів, апеляційний суд виходить із наступного.

Згідно вимог ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Таким чином, перелік підстав для відводу чітко визначений законом.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд апеляційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:«об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто, має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;«суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Водночас, як зазначено в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення. Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Апеляційний суд вважає, що не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто, в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Разом із тим, доводи, якими ОСОБА_1 мотивує свою заяву про відвід колегії суддів Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О., Яворського М.А., не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності колегії суддів, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цього судді як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

В усякому разі, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина 4 статті 36 ЦПК України).

Враховуючи зазначені норми закону, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід колегії суддів Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О., Яворського М.А., як такої, що ґрунтується не незгоді ОСОБА_1 з процесуальним рішенням даної колегії суддів у справі № 757/30973/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2021 року.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, а також зазначення дати і часу судового засідання у темі вкладення до заяви ОСОБА_1 про відвід складу суду, що свідчить про належне повідомлення заявника про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим ухвала суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (ч. 2 ст. 211 ЦПК України).

Порядок повідомлення учасників справи про судове засідання та вручення судових повісток про виклик регулюється ст. 128 ЦПК України.

Відповідно до ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Право на публічний розгляд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, параграф 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Суд першої інстанції, розглядаючи клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» про скасування заходів забезпечення позову, на зазначене уваги не звернув, не врахував, що матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення сторін про розгляд справи в суді, зокрема позивача, в зв`язку з чим він не мав рівних з відповідачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перд судом їх переконливості, також не міг нарівні з відповідачем довести в суді першої інстанції ті обставини, на які посилається як на підставу своїх заперечень.

В матеріалах відсутні докази повідомлення позивача ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи шляхом вручення судових повісток або шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки, на відміну від положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України, норми ст. 158 ЦПК України не містять вказівок про розгляд клопотання про скасування заходів забезпечення позову без повідомлення учасників справи, та Печерським районним судом м. Києва не було виконано процесуальний обов`язок щодо здійснення такого повідомлення, і оскільки позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свою апеляційну скаргу розглядом судом справи за його відсутності без повідомлення належним чином, ухвала Печерського районного суду м. Києва від 05 січня 2022 року підлягає скасуванню відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про передчасність ухвали Печерського районного суду м. Києва від 05 січня 2022 року, оскільки відповідно до ч. 10 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням або ухвалою, а станом на день постановлення оскаржуваної ухвали рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2021 року переглядалось в апеляційному порядку.

Вирішуючи по суті заяву ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» про скасування заходів забезпечення позову, апеляційний суд виходить із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що в липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, посилаючись на те, що отримав вимогу від 25 червня 2020 року від ТОВ «ФК «Гефест», в якій ТОВ «ФК «Гефест» стверджує, що нібито отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/9408/74/49702 від 30 листопада 2006 року та договором іпотеки № 014/9408/74/49702 на підставі договору № 20191219 купівлі-продажу майнових прав від 19 грудня 2019 року. ТОВ «ФК «Гефест» також зазначає, що станом на 21 квітня 2020 року заборгованість за кредитним договором нібито складає 13 007 389 грн. та вимагає сплатити дану суму на їх користь в 30-денний строк з моменту отримання вимоги. ТОВ «ФК «Гефест» повідомляє, що у разі залишення вимоги без задоволення, вони звернуть стягнення на житловий будинок АДРЕСА_3 , та квартиру пл. 70 кв.м. за адресою АДРЕСА_4 . Заявник вважає, що у ТОВ «ФК «Гефест» відсутні будь-які права щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та договором іпотеки, в зв`язку з чим має намір у найкоротший термін звернутися до суду з позовом до відповідачів, предметом якого буде визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. На підставі вищевикладеного просив забезпечити позов до подання позовної заяви шляхом заборони ТОВ «ФК «Гефест» та будь-якій іншій особі у будь-який спосіб відчужувати (в тому числі укладати правочини, які в подальшому можуть призвести до обтяження та/або відчуження) спірних житлових приміщень: житлового будинку пл. 320 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 15288657); земельної ділянки пл. 0,1094 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 010280122, квартири загальною площею 70 кв.м. АДРЕСА_5 (реєстраційний номер нерухомого майна 00), що належить ОСОБА_1 на праві власності; заборони ТОВ «ФК «Гефест» та будь-якій іншій особі вчиняти дії щодо реєстрації та перереєстрації права власності на спірні житлові приміщення, що належать ОСОБА_1 та його родичам на праві власності.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення до суду позовної заяви задоволено, заборонено ТОВ «ФК «Гефест» та будь-якій іншій особі в будь-який спосіб відчужувати (в тому числі укладати правочини, які в подальшому можуть призвести до обтяження та/або відчуження), а також вчиняти дії щодо реєстрації та перереєстрації права власності на наступні приміщення: житлового будинку пл. 320 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 15288657); земельної ділянки пл. 0,1094 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 010280122, квартири загальною площею 70 кв.м. АДРЕСА_5 (реєстраційний номер нерухомого майна 00), що належать на праві власності ОСОБА_1 та його родичам.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Оскільки станом на даний час постановою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в справі № 757/30973/20 було залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2021 року - без змін, необхідність заходів забезпечення позову, вжитих в даній справі ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2020 року, відпала, відтак заява ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» про скасування заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду відповідно до ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, з прийняттям нової постанови про задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 січня 2022 року скасувати і прийняти нову постанову.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2020 року, а саме заборону Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» та будь-якій іншій особі у будь-який спосіб відчужувати (в тому числі укладати правочини, які в подальшому можуть призвести до обтяження та/або відчуження), а також вчиняти дії щодо реєстрації та перереєстрації права власності на наступні житлові приміщення: житловий будинок загальною площею 320 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (РНОНМ НОМЕР_1 ); земельна ділянка пл. 0,1094 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (КН 010280122); квартира загальною площею 70 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 та його родичам.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.