Номер провадження: 22-ц/813/2037/22
Справа № 519/660/19
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 04 грудня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Кіріченко В.М. звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позивач мотивував свої вимоги тим, що відповідач відповідно до укладеного договору №б/н від 30.11.2012 отримав кредит в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість станом на 31.05.2019 в розмірі 124762,19 грн. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість, яка складається з: заборгованість за кредитом - 7921,87 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом з 30.11.2012 року по 31.03.2018 року - 116840,32 грн та судові витрати в розмірі 1921 грн (а.с.1-3).

04 грудня 2020 року заочним рішенням Южного міського суду Одеської області позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 9938,56 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 7921,87 грн. В іншій частині відмовлено (а.с.99-102).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 11 грудня 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О.Л. звернулась з апеляційною скаргою на заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 04.12.2020 року. Із оскаржуваним рішенням апелянт не погоджується в частині відмови у стягненні заборгованості, вважає, що в цій частині рішення прийнято без повного, всебічного дослідження обставин справи, без належної оцінки доказів та з порушенням норм процесуального та матеріального права. Апелянт наполягає на тому, що відповідач користувався наданими банком грошима, отримував кошти через банкомат, а тому, на думку апелянта ,відповідачем було отримано кредитну картку. Апелянт вказує на те, що із виписки вбачається як відповідач частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Апелянт, посилаючись на ст. 625 ЦК України, вважає, що навіть у випадку якщо судом не взято до уваги умови та правила надання банківських послуг, то в будь-якому разі судом повинно було бути стягнуто відсотки за ставкою 3% річних . На думку апелянта, судом безпідставно звільнено відповідача від сплати відсотків. З огляду на вказане, апелянт просить суд прийняти нові докази, надані разом із апеляційною скаргою, скасувати рішення Южного міського суду Одеської області від 04.12.2020 року в частині процентів та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін та стягнути з відповідача судові витрати (а.с.104-111).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

24 грудня 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.128 зворот).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Приймаючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що через недоведеність ознайомлення та прийняття позивачем саме з поданими до суду умовами та правилами та через відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Витяг з Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору. Також, суд першої інстанції звернув увагу на те, що матеріали справи не містять підтверджень, що надані позивачем документи, на момент підписання їх відповідачем, містили умови, зокрема щодо сплати процентів. Тому, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 7921,87 грн.

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 листопада 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачем отримано кредит в розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.6).

Із матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил банківських послуг у «ПриватБанку».

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В свою чергу, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, звертає увагу на те, що витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який наданий позивачем разом із позовною заявою, не містить підпису відповідача. Таким чином, апеляційний суд також вважає, що наданий витяг не можна досліджувати в якості доказу погодження між сторонами розміру процентної ставки. Крім того, апеляційний суд не вбачає в матеріалах справи відомостей, які підтверджують ознайомлення та погодження відповідача саме з тими Умовами та Правилами які були надані позивачем до суду першої інстанції.

Отже, апеляційний суд, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів, тим самим відхиляючи доводи апеляційної скарги стосовно необхідності стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача процентів згідно ч.2 чт.625 ЦК України, а саме щодо того, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, апеляційний суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч.6 ст.367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при поданні позовної заяви до суду першої інстанції позивачем було заявлено вимогу про стягнення заборгованості за користування кредитом, а не проценти за прострочення зобов`язання.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача процентів на підставі ст.625 ЦК України з огляду на те, що позивачем не було заявлено вказаної вимогу під час звернення до суду першої інстанції та роз`яснює позивачу право на звернення до суду з позовом про стягнення відсотків в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В свою чергу, апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було зроблено правильні висновки по суті спору, яким надано обгрунтування в мотивувальній частині рішення, проте, в резолютивній частині рішення судом не вірно вказано суму , яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом та розмір стягнення судового збору.

Так, суд першої інстанції прийшовши до вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7921,87 грн., яка є доведеною, в резолютивній частині зазначив, що до стягнення підлягає сума 9938,56 грн.

Крім того, як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, невірно вирахував судовий збір.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, апеляційний суд, на підставі ч.13 ст.141 ЦПК України вважає за потрібне стягнути судовий збір за подання позовної заяви з відповідача у розмірі пропорційно задоволеним позовним вимогам. Фактично позов задоволено на 6,3% (на 7921,87 грн) від заявленої ціни позову (124762,19 грн). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за звернення до суду з позовною заявою в розмірі 121 грн (1921*6,3%).

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 7921,87 грн та судовий збір в розмірі 121 грн.

З огляду на вказане, а також керуючись тим, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює резолютивну частину оскаржуваного судового рішення

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384,389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 04 грудня 2020 року - задовольнити частково.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 04 грудня 2020 року змінити, виклавши його резолютивну частину наступним чином.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .) на користь АТ КБ «Приватбанк» (місцезнаходження за адресою: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитом у розмірі 7921,87 грн та судовий збір у розмірі 121 грн.

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 27.06.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра

Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда