Справа № 466/6378/19
Провадження № 2/466/137/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 червня 2022 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Федорової О.Ф.

секретар судового засідання Окілка В.М., Романчук М. С., Колодій Я. П.,

Тесля С. Б., Кулабухова М. М.

склад учасників справи:

відповідач ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

представник відповідача -

адвокат Микуш Д. М.

представник третьої особи Миргород В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , треті особи: Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки,-

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , треті особи: Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якого відкрилась спадщина на майно, яке йому належало, а саме: квартира АДРЕСА_1 . Співвласниками даної квартири є ОСОБА_5 та покійний ОСОБА_6 .

Позивач зазначає, що останні 8 років до дня смерті ОСОБА_6 вони жили разом однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та побут, тому 19.07.2019 року позивач звернулась до Третьої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. 26.07.2019 року позивач отримала лист №1889/02-14 в якому зазначено, що в матеріалах спадкової справи наявна заява спадкоємця першої черги за законом.

Просить встановити факт постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2011 року по 28.01.2019 року та визнати право на спадкування як спадкоємця першої черги.

На позовну заяву у встановлений законом строк подано відзив з якого вбачається, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовної заяви позивачем не надано.

Судом в межах розгляду справи встановлені наступні обставини і відповідні до них правовідносини.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено актовий запис №119 Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області (а.с. 4).

Як вбачається із листа державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори Стефанишин М. В. від 26.07.2019 року №1889/02-14, що в матеріалах спадкової справи наявна заява спадкоємця першої черги за законом (а.с. 8).

В судовому засіданні 01.11.2021 року ОСОБА_3 не змогла пояснити суду, які саме позовні вимоги вона підтримує, з якого часу необхідно встановити факт постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, та чим обґрунтовує свої позовні вимоги, також не могла надати пояснення на запитання учасників справи.

В судовому засіданні 06.06.2022 року відповідач ОСОБА_2 , її представник - адвокат Микуш Д. М. заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначили, що вони є не обґрунтованими без жодного належного доказу, тому просили відмовити в їх задоволенні. Також зазначили, що позивач тривалий час не з`являється в судові засідання без надання обґрунтованих пояснень, що викликає сумнів у бажанні продовжувати розгляд справи та доводити обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні 06.06.2022 року представник Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради підтримав позицію відповідача та її представника, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України підлягає встановленню два юридичних факти: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Як вбачається позивач в своїй позовній заяві не зазначає норму матеріального права, яка дає їй право на зміну черговості у спадкуванні після смерті ОСОБА_6 , як спадкоємця першої черги.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Під безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Саме до такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 28 серпня 2019 року (справа №490/4054/17, провадження №61-6145св19).

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.

В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.

Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до частини 1 статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Встановлення факту спільного проживання має значення для захисту матеріальних інтересів осіб, які спільно проживають, оскільки статтею 74 відповідного Кодексу передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, такі доводи в частині доведеності позовних вимог є не достатніми, не обґрунтованими, не підтверджені письмовими доказами.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного та керуючись:

ст. ст. 2, 3, 4, 12, 76, 77, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

ст. ст. 1259, 1264 ЦК України

ст. ст. 3, 74 СК України,-

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , треті особи: Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Львівського апеляційного суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд м. Львова.

У разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення, учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання - в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса в особи відсутня.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://sh.lv.court.gov.ua/sud1328/.

Повний текст рішення складено 15 червня 2022 року.

СуддяО. Ф. Федорова