Справа № 503/208/22
Провадження № 2/503/141/22
26 травня 2022 року м. Кодима
Кодимський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Калашнікової Т.О.,
при секретарі Поліковській О.І.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратив право користування житловим будинком,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що вказаний житловий будинок належить їй на праві приватної власності. В зазначеному будинку, як з`ясувалось після купівлі даного об`єкта нерухомого майна, з 17.04.1996 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який не є членом її сім`ї та не проживає за вказаною адресою останні 12 років. Вона особисто з цією особою не знайома та не бачила його в житловому будинку жодного разу. Речі відповідача в спірному житлі відсутні. На даний час місце проживання відповідача ОСОБА_2 невідоме; у вказаному житловому будинку проживає вона та члени її сім`ї, а тому позивач просить захистити її порушене майнове право та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим будинком.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.
За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.
Заслухавши позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи та її вирішення за наявними у цивільній справі доказами, а також свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дослідивши, проаналізувавши та оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27313514 від 14.09.2010 року (а.с.7), копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 30.08.2010 року (а.с.8-12) та домовою книгою від 24.03.2011 року (а.с.13-16).
Відповідно до Витягу №2276 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого 03.11.2021 року адміністратором центру надання адміністративних послуг Кодимської міської ради Подільського району Одеської області Лідією Хмельовською (а.с.20) у АДРЕСА_1 , серед інших осіб, з 17.04.1996 року зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається з акту обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території міста Кодима №534 від 03.11.2021 року, що складений депутатом міської ради Хортюк А.А. у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.17), відповідач ОСОБА_2 , не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 показали, що є сусідками позивача ОСОБА_1 по її житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1 . Їм відомо, що за вказаною адресою ніколи не проживала особа на ім`я « ОСОБА_2 ». Останніх десять років в цьому житлі проживає лише позивач із членами своєї сім`ї. Інших осіб вони у вищевказаному житловому будинку ніколи не бачили.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 Цивільного Кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.
Відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За статтею 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Слід зазначити, що з 1 грудня 2021 року набрав чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який встановив новий порядок реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, який є чинним на час ухвалення рішення суду.
Виходячи зі змісту ст. 6 вказаного Закону, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/зміни місця проживання можливо на підставі судового рішення яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в спірному житлі, однак там не проживає, не являється власником житла та не є членом сім`ї позивача. Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 у вищевказаному будинку підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, в їх сукупності, що містяться у матеріалах цивільної справи та повністю узгоджуються із наданими свідками показами, що є аналогічними та послідовними, сумніватись в правдивості та достовірності яких у суду підстав не має.
З врахуванням того, що позивач ОСОБА_1 є власником вищевказаного житлового будинку та має право вимагати усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, відповідач у спірному будинку не проживає, а тому її право на користування цим житловим будинком підлягає припиненню на вимогу власника цього майна.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Встановлено, що ухвалою судді про відкриття провадження у цивільній справі від 11.02.2022 року (а.с.25-26) позивача звільнено від сплати судового збору.
За таких обставин, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 280-281 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, розташованим по АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто двох) гривень 40 копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте Кодимським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя

Кодимського районного суду Т.О.Калашнікова