Постанова

Іменем України

01 червня 2022 року

м. Київ

справа № 294/275/20

провадження № 61-12655св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Чуднівська центральна районна лікарня»,

третя особа - директор Комунального некомерційного підприємства «Чуднівська центральна районна лікарня» Лукашенко Ігор Вікторович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 04 березня 2021 року в складі судді Лесько М. О. та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 червня 2021 року в складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Павицької Т. М., Миніч Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Чуднівська центральна районна лікарня» (далі - КНП «Чуднівська центральна районна лікарня») та просив визнати незаконним та скасувати наказ № 23-к від 06 лютого 2020 року «Про звільнення у зв`язку зі скороченням», яким його було звільнено з посади лікаря-травматолога поліклініки з 06 лютого 2020 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, поновити його на посаді лікаря-травматолога або на аналогічній посаді в КНП «Чуднівська центральна районна лікарня», зобов`язати відповідача внести відповідні зміни до його трудової книжки щодо поновлення на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06 лютого 2020 року по 07 лютого 2020 року, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 лютого 2020 року до дня ухвалення судового рішення, а також моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з серпня 1978 року він працював на посаді лікаря-травматолога КНП «Чуднівська центральна районна лікарня», а з березня 2007 року на посаді лікаря-травматолога поліклініки цієї ж лікарні.

Наказом відповідача від 06 лютого 2020 року його звільнено з займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням штату.

Вважав звільнення незаконним та таким, що проведене з порушенням норм трудового законодавства.

Зокрема, зазначав, що на підприємстві відповідача скорочення штату працівників не відбулося, оскільки було скорочено не штатну одиницю, а ставку, тобто фактично змінено систему та розмір оплати праці. До того ж його було звільнено з 06 лютого 2017 року, тоді як посаду, яку він обіймав, виведено зі штатного розпису з 07 лютого 2017 року.

Перед звільненням відповідач не запропонував йому іншої вакантної посади на підприємстві за відповідною професією чи спеціальністю, не врахував його переважного права на залишення на роботі як працівника з безперервним медичним стажем понад 53 роки, зі статусом учасника бойових дій та тієї обставини, що він є єдиним годувальником з самостійним доходом у сім`ї.

У зв`язку з незаконними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка виразилась, зокрема, в погіршенні стану здоров`я та душевних стражданнях, зниженні авторитету як спеціаліста та необхідності вжиття значних зусиль для відновлення попереднього стану, розмір якої оцінений ним у 5 000 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 04 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 10 червня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням штату працівників відбулося з дотриманням установленого законом порядку.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні2021 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 04 березня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 червня 2021 року й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2018 року в справі № 800/538/17, від 20 червня 2018 року в справі № 460/1849/15, від 12 серпня 2019 року в справі № 212/10257/14, від 04 грудня 2019 року в справі № 760/8719/17, від 07 жовтня 2020 року в справі № 645/1908/18, від 11 листопада 2020 року в справі № 442/4791/17, від 27 січня 2021 року в справі № 297/3225/16-ц, від 27 квітня 2021 року в справі № 372/1617/18, від 16 червня 2021 року в справі № 686/8878/19, від 17 червня 2021 року в справі № 308/3821/19, від 18 червня 2021 року в справі № 573/1072/17, від 24 червня 2021 року в справі № 573/1351/20, від 25 червня 2021 року в справі № 201/5333/19, від 06 липня 2021 року в справі № 428/12217/18, від 07 липня 2021 року в справі № 509/4286/16-ц, від 14 липня 2021 року в справі № 756/7311/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована, зокрема тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не з`ясували питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, причини таких змін і якими належними доказами підтверджуються ці обставини; не перевірили виконання відповідачем вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо пропозиції працевлаштування його на іншій вакантній посаді, а також вимог статті 42 КЗпП України щодо врахування його переважного права на залишенні на роботі; не дослідили наведені ним обставини порушення порядку оформлення та заповнення відповідачем трудової книжки при його звільненні, внаслідок чого помилково відмовили в задоволенні позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

14 вересня 2021 року справа № 294/275/20 надійшла до Верховного Суду.

Директор КНП «Чуднівська центральна районна лікарня» Лукашенко І. В. надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просить оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2022року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Установлено, що з 15 серпня 1978 року ОСОБА_1 працював на посаді лікаря-травматолога Чуднівської центральної районної лікарні, правонаступником якої є КНП «Чуднівська центральна районна лікарня», а з 15 березня 2007 року на посаді лікаря-травматолога поліклініки цієї ж лікарні.

Наказом КНП «Чуднівська центральна районна лікарня» № 117-К від 01 листопада 2019 року, в зв`язку із перспективою зменшення фінансування та відповідно до Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» і статуту КНП «Чуднівська центральна районна лікарня», попереджено працівників підприємства (згідно з додатками № 1 та № 2 до наказу) про можливі зміни в організації виробництва і праці, у тому числі, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з додатком № 2 до наказу, серед інших працівників, передбачалось скорочення 1, 0 ставки лікаря-травматолога поліклініки (працівник ОСОБА_1 ).

06 листопада 2019 року ОСОБА_1 був повідомлений про заплановане вивільнення.

Наказом КНП «Чуднівська центральна районна лікарня» № 65 від 26 листопада 2019 року внесено зміни до штатного розпису підприємства та скорочено 0, 5 ставки лікаря-травматолога поліклініки.

Наказом КНП «Чуднівська центральна районна лікарня» № 67 від 04 грудня 2019 року внесено зміни до штатного розпису підприємства та скорочено вже 1, 0 ставки лікаря-травматолога поліклініки. У цьому наказі також зазначено, що штатний розпис у новій редакції вводиться в дію з 07 лютого 2020 року.

Згідно з наказом КНП «Чуднівська центральна районна лікарня» № 23-к від 06 лютого 2020 року ОСОБА_1 звільнений з посади лікаря-травматолога поліклініки з 06 лютого 2020 року в зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до штатного розпису КНП «Чуднівська центральна районна лікарня» станом на 01 жовтня 2019 року, у травматологічному кабінеті поліклініки КНП «Чуднівська центральна районна лікарня» затверджено 2 штатні одиниці лікаря-ортопеда-травматолога.

Згідно зі штатним розписом КНП «Чуднівська центральна районна лікарня» станом на 07 лютого 2020 року, у травматологічному кабінеті поліклініки КНП «Чуднівська центральна районна лікарня» затверджено 1 штатну одиницю лікаря-травматолога.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Порядок вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок урахування переважного права працівника на залишення на роботі встановлено статтями 42, 49-2 КЗпП України.

Так, згідно зі статтею 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Отже, при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Установлено, що відповідач 06 листопада 2019 року, за два місяці до звільнення позивача, повідомив його про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Факт скорочення штату працівників (зокрема, посади лікаря-травматолога поліклініки)підтверджений штатними розписами КНП «Чуднівська центральна районна лікарня» від 01 жовтня 2019 року та від 07 лютого 2020 року.

Станом на 01 листопада 2019 року в штатному розписі відповідача були наявні дві штатні одиниці лікаря-травматолога поліклініки, одну з яких обіймав позивач, а іншу - ОСОБА_2 .

З порівняльного аналізу щодо їх рівня кваліфікації та продуктивності праці, суди встановили, що позивач не мав переважного права на залишення на роботі перед лікарем ОСОБА_2 , оскільки останньому наказом Управління охорони здоров`я Житомирської обласної державної адміністрації від 24 жовтня 2019 року присвоєно першу кваліфікаційну категорію за спеціальністю «Ортопедія і травматологія», тоді як ОСОБА_1 з 01 січня 2017 року не проходив атестацію на присвоєння чи підтвердження кваліфікаційної категорії.

Вакантні посади, які б ОСОБА_1 міг обіймати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду, на підприємстві в спірний період були відсутні.

Таким чином, установивши, що в КНП «Чуднівська центральна районна лікарня» дійсно відбулося скорочення штату працівників, відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, при звільненні позивача відповідач урахував кваліфікацію та продуктивність його праці, а вакантні посади, які б він міг виконувати, на підприємстві були відсутні, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулось із дотриманням трудового законодавства.

Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених у касаційній скарзі постановах. Наявність описок у наказах відповідача, на які посилається позивач у касаційній скарзі, не є підставою для визнання його звільнення незаконним та відповідно поновлення його на роботі.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріально і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті й законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 04 березня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов