Дата документу 14.02.2022 Справа № 336/7773/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/7773/21 Головуючий у 1 інстанції Боєв Є.С.
Провадження № 22-ц/807/412/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», треті особи:Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про захист прав споживача шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И ЛА:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Бізнес Позика», треті особи:Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула А.М., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. про захист прав споживача шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2021 року зазначена позовна заява була залишена без руху, у зв`язку із тим, що не відповідала вимогам ч. 4 ст.177 ЦПК України, а саме через несплату судового збору. Позивачу було надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2021 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали суду від 24 вересня 2021 року про залишення позовної заяви без руху, а тому підстав для відкриття провадження у справі немає.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №15042 від 22.06.2021 р. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості в розмірі 28 948,67 грн.

Ухвалою від 24 вересня 2021 року зазначена позовна заява була залишена без руху, у зв`язку із тим, що не відповідала вимогам ч.4 ст.177 ЦПК України, а саме через несплату судового збору. Позивачу було надано строк для усунення недоліків.

01 жовтня 2021 від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких викладена незгода із ухвалою суду про залишення позову без руху із посиланням на те, що правовідносини виникли не між позичальником та нотаріусом, який залучений до участі у цій справі лише в якості третьої особи, а між позичальником та фінансовою установою, яка надає фінансові послуги позивачу, з приводу виконання позичальником умов кредитного договору сторін. Тому вважає, що до вищезазначених спірних відносин застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів» і позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 вказаного закону.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вірно визначився з їх характером та нормами права, що їх регулюють.

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до положень статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:

при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; ціну продукції визначено неналежним чином; документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими вона обґрунтовує вказані позовні вимоги, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача, визначене у ст.21 зазначеного Закону, є порушеним, таким чином надавши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються цим Законом.

Утім, в порушення вимог статті 175 ЦПК України, у позовній заяві не міститься жодних посилань на зміст позовних вимог та обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а також не зазначено про те, яке право було порушено.

Враховуючи наведене, у позивача були відсутні підстави для звільнення від сплати судового збору в силу неналежності спору до категорії порушення прав споживачів.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 181 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на подані ним пояснення, в яких зазначені підстави для звільнення від сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». Не погоджується із тим, що суд не вважає позовну заяву такою, що подана з метою захисту прав споживача, оскільки на думку ОСОБА_1 виконавчий напис нотаріуса порушує її права як споживача.

Колегія суддів відхиляє зазначені доводи апелянта з огляду на їх безпідставність. Позивач, звертаючись до суду із позовом, помилково вважав його таким, який пов`язаний із захистом прав споживачів. Зі змісту позовної заяви слідує незгода ОСОБА_1 із виконавчим написом, який, на її думку, вчинений із порушенням законодавства. Внаслідок зазначеного, просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем не наведено жодних обставин, які могли б свідчити про наявність у неї порушеного права, передбаченого ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів». Натомість, позовна заява містить посилання на зазначений закон лише в частині звільнення від сплати судового збору.

Враховуючи відсутність спору щодо захисту прав споживачів та наявність спору, пов`язаного із обставинами виконавчого провадження, судом першої інстанції правомірно було залишено позовну заяву без руху з підстави несплати судового збору.

Оскільки позивач в установлений ухвалою від 24 вересня 2021 року строк не усунув недоліки позовної заяви, надавши суду пояснення, в яких заперечив проти необхідності сплатити судовий збір, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відкриття провадження.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачеві.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, які узгоджуються із матеріалами справи. При встановленні зазначених фактів судом не було допущено порушення норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на наведене вбачається, що судом у відповідності до вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлено характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про необхідність повернення позовної заяви.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді: