Справа № 307/433/22
Провадження № 2/307/109/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Гримут В.І.

за участі секретаря Ком`яті Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним сумісним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаним позовом.

Посилається на те, що 03.02.2001 між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб, у якому в них народилося троє дітей.

У 2021 році відповідачка подала до Тячівського районного суду позов про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що їх сімейні стосунки вичерпали себе і вона має бажання створити сім`ю з іншим чоловіком, з чим він погодився. Рішенням суду від 13.09.2021 шлюб між ними розірвано.

Згідно із нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 01.10.2002 вони придбали незавершений будівництвом житловий будинок, у АДРЕСА_1 , і здійснили його добудову, ввели в експлуатацію та користувалися ним. Загальна площа будинку складає 234.63 м.кв., з них 51.78 м.кв. житлові.

У 2014 році на підставі поданих відповідачкою реєстратору речових прав на нерухоме майно документів, а саме, декларації про завершення будівництва, технічного паспорту на житловий будинок, витягу з ДЗК та рішення міськради щодо передачі земельної ділянки кадастровий номер :10:002:0195, площею 0.1000 га, розташованої в АДРЕСА_1 , призначеної для обслуговування спільного житлового будинку, право власності на спільний житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування було зареєстроване за відповідачкою, як номінальним власником.

Через розірвання шлюбу між ними, існує ризик порушення відповідачкою, як номінальним власником, його прав на розпорядження належною йому часткою будинку.

Просить визнати житловий будинок загальною площею 234.63 м.кв., розташований в АДРЕСА_1 , зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачкою, як номінальним власником, спільною сумісною власністю, набутою у шлюбі в рівних частинах, по Ѕ за кожним, та розглянути справу в його відсутності.

Відповідачка та її представниця у судове засідання не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представниця відповідачки ОСОБА_3 чотири рази підряд надала суду заяву про відкладення судового розгляду.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03.02.2001 по 13.09.2021 року.

Першого жовтня дві тисячі другого року продавець ОСОБА_4 та покупці ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу, за яким покупці придбали незакінчений будівництвом житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Тячівським міським бюро технічної інвентаризації 02.03.2011 на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що житловий будинок площею 234.63 м.кв., житловою площею 51.78 м.кв., що розташований на земельній ділянці площею 0.1 га, за кадастровим номером :10:002:0195, в АДРЕСА_1 , 06.02.2014 зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_5 .

В силу ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Частини 1 та 2 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до п п. 22, 23, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Виходячи з вище викладеного, враховуючи, що реєстрація права власності на спірний будинок лише за ОСОБА_2 обмежує права позивача на володіння майном, право власності на яке він має, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до чч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідачку.

За таких обставин, керуючись стст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, стст. 60, 69, 70, 71 СК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати житловий будинок загальною площею 234.63 м.кв., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканкою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки податків НОМЕР_1 , як номінальним власником, спільною сумісною власністю, набутою у шлюбі з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , в рівних частинах, по Ѕ за кожним.

Сягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2266 (дві тисячі двісті шістдесят шість) гривень 50 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 28.06.2022 року.

Головуючий В.І. Гримут