Провадження № 2/521/333/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.,

секретаря судового засідання Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, вселення та про відшкодування моральної (немайнової шкоди),

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, вселення та про відшкодування моральної (немайнової шкоди).

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачі вказали про таке.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається з 31/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Дане майно належало спадкодавцю на підставі Ухвали Іллічівського районного суду м. Одеси, від 09.08.1993 року, про затвердження мирової угоди між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у справі №2-725/1993. За змістом ухвали про затвердження мирової угоди, вищевказане домоволодіння поділено наступним чином: ОСОБА_5 виділено 31/100 частини домоволодіння, яка складається з приміщень: 2-1 (житлова кімната), І (коридор), Б (літня кухня), Г(сарай), Д (сарай), Е (навіс); ОСОБА_6 виділено 69/100 частин домоволодіння, які складаються з приміщень: 1-1 (коридор), 1-2 (житлова кімната), 1-3 (житлова кімната), В (сарай), Ш (сарай), 3 (сарай), И (вбиральня), К (душ).

Отже, затверджений судом порядок користування приміщеннями житлового

будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , склався між

співвласниками цього будинку з 1993 року.

Станом на сьогодні, обидві сторони мирової угоди, померли.

Спадщину ОСОБА_5 прийняли позивачі: його син,

ОСОБА_1 (розмір частки - 31/200 (тридцять одна двохсота) та дружина,

ОСОБА_2 (розмір частки - 31/200 (тридцять одна двохсота), що

підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданими державним

нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Ставнійчук А.О.

19.12.2019 року за №4-987, №4-984, відповідно та Витягами з Державного реєстру

речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №193925925 і

№193925692, від 19.12.2019 року.

Станом на сьогодні, за ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем 1/2

частки майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване право власності на 69/200 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №22698014, від 06.10.2020 р.

Право власності на 69/200 часток майна іншим спадкоємцем -

ОСОБА_7 зареєстровано не було.

За наявною інформацією, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 20.01.2017 року, актовий запис №902.

Таким чином, позивачі вважають, що власниками житлового будинку АДРЕСА_2 , є: ОСОБА_1 - 31/200 частка; ОСОБА_2 - 31/200 частка; ОСОБА_3 - 69/200 часток; ОСОБА_7 - 69/200 часток, які, на думку позивачів, останній прийняв в порядку спадкування після дружини, ОСОБА_6 , але не оформив спадкових прав.

Виходячи з того, що станом на сьогодні, спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заведена, позивачі вважали за необхідне залучити до участі у справі Одеську міську раду, яка, на їх думку, у випадку визнання спадщини відумерлою, стане власником належної ОСОБА_7 , частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, оскільки вважають, що до участі у справі, предметом якої є усунення перешкод у користуванні майном, мають бути залучені усі власники спірного майна, або їх правонаступники.

10 лютого 2020 року ОСОБА_2 та

ОСОБА_1 разом з малолітнім сином - ОСОБА_8 ,

зареєстрували своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що

підтверджується Відомостями №Г5-35261-ф/л про зареєстрованих у житловому

приміщенні/будинку, виданими Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради 28.02.2020 р., але не мають можливості користуватися належним їм майном.

Інформації про інших зареєстрованих у даному будинку осіб позивачі не мають, оскільки Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради надано відомості про зареєстрованих у будинку осіб лише з 05.04.2016 р. (за період здійснення Департаментом повноважень). З метою отримання відомостей про зареєстрованих до 05.04.2016 р. осіб, адвокат Атаманчук Н.С. зверталася з запитом до Органу самоорганізації населення комітет мікрорайону «Троїцький» у місті Одесі, який був уповноважений видавати довідки про зареєстрованих осіб. Однак, у відповідь на запит було вказано, що відомості про реєстрацію осіб у приватному секторі відображені у будинкових книгах та зберігаються у власників будинку, у зв`язку з цим Орган самоорганізації населення не має можливості надати запитувану інформацію.

На цей час у будинку АДРЕСА_1 мешкають відповідачі: ОСОБА_3 та її син, ОСОБА_4 , які займають всі приміщення будинку, зокрема, частину будинку, яка належить на праві власності позивачам.

Позивачі неодноразово намагалися вселитися до свого майна, але відповідачі

перешкоджають доступу позивачам до належної останнім, власності.

Після чергового випадку здійснення позивачам перешкод у користуванні власністю та недопущення до будинку з боку відповідачів, зокрема, ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_1 , був змушений 04.03.2020 року звернутися до правоохоронних органів: Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області, із заявою про вчинене кримінальне правопорушення з цього приводу (зареєстрована до ЄО №3894, від 04.03.2020р.), що підтверджує факт здійснення перешкод позивачам з боку відповідачів.

У відповідь на звернення, Хмельницьким ВП Малиновського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області повідомлено, що за результатами розгляду встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склалися цивільно-правові відносини, які вирішуються у судовому порядку.

Також підтвердженням факту здійснення перешкод позивачам у користуванні

власним майном є відеозапис телефонних розмов позивача

ОСОБА_1 , з відповідачем ОСОБА_4 , у яких

останній відкрито заявляє про те, що не допустить позивачів до належного їм майна

(приміщень) та не звільнить ці приміщення.

Таким чином, відповідачі чинять перешкоди позивачам у здійсненні ними права користування власністю, а саме: самовільно використовують належні позивачам приміщення для проживання, не надають доступу до будинку, приміщень, власниками яких є позивачі, а отже перешкоджають вселенню позивачів до належного останнім майна, у зв`язку з чим існує необхідність вселення позивачів до даного спірного майна та виселення ОСОБА_4 у судовому порядку.

На думку позивачів, протиправними діями відповідачів порушено право власності позивачів, гарантоване нормами міжнародного права, Конституцією та іншими законами України, внаслідок чого позивачам завдано глибоких душевних (моральних) страждань. Не маючи можливості тривалий час користуватися належним їм на праві власності майном,

відповідачі вимушені докладати додаткових зусиль, матеріальних витрат для вирішення

своїх життєвих питань, постійно хвилюватися про цілісність належного їм майна, його

належний матеріальний стан, звертатися до правоохоронних органів, адвокатів, до суду.

Моральна шкода, завдана відповідачем ОСОБА_3 ,

полягає в наступному. Відповідач-1 як співвласник житлового будинку, протиправно не

надає доступу позивачів до будинку, встановивши замок на хвіртку та, не надавши ключів позивачам, не перешкоджає своєму сину, ОСОБА_4 , порушувати права позивачів і проживати в приміщеннях, які належать позивачам.

Навпаки, саме відповідач ОСОБА_3 надала ОСОБА_4 згоду та можливість проживати у належному позивачам будинку. Внаслідок протиправних дій останньої, позивачі не мають можливості доступу до належних відповідачам приміщень.

Моральна шкода, завдана відповідачем-2,

ОСОБА_4 , полягає в наступному. Відповідач-2, в порушення вимог законодавства,

протиправно самовільно зайняв приміщення, які на праві приватної власності належать

позивачам, мешкає в них, перешкоджає (не надає) доступу як до будинку, так і до

вказаних приміщень та відмовляється добровільно звільнити приміщення, відмовляється

від укладення договору найму (оренди) чи придбання частки майна у позивачів. При

цьому, ОСОБА_4 не є ні власником житлового будинку, ні членом родини позивачів, а

тому, жодних намірів та підстав надання йому права безоплатно користуватися власним

майном, у позивачів немає. Більш того, позивачі мають намір використовувати майно для

власного проживання.

З урахуванням обставин і характеру порушення прав, тривалості моральних

страждань позивачів внаслідок порушення їх права власності на вищевказане майно,

розмір моральної шкоди визначено позивачами в загальній сумі 90 000,00 грн. наступним чином.

Позивачем-1, ОСОБА_1 , розмір моральної шкоди,

спричиненої Відповідачем-1, ОСОБА_3 , визначено у сумі 20000

грн., розмір моральної шкоди, спричиненої Відповідачем-2, ОСОБА_4 , визначено у сумі 50000грн. Позивачем-2, ОСОБА_2 , розмір моральної шкоди, спричиненої Відповідачем-1, ОСОБА_3 , визначено у сумі 5000 грн., розмір моральної шкоди, спричиненої Відповідачем-2, ОСОБА_4 , визначено у сумі 15000 грн.

У зв`язку з поданням позову позивачами понесені судові витрати у вигляді судового збору, окрім цього позивачі понесли та очікують понести судові витрати на професійну правничу допомогу.

У зв`язку з викладеним, позивачі просять суд: усунути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди у користуванні 31/100 часткою житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з приміщень 2-1 (житлова кімната), І (коридор), Б (літня кухня), Г(сарай), Д (сарай), Е (навіс), відображених у Технічному паспорті від 20.12.2019 р., шляхом виселення ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та членів його сім`ї з указаних приміщень;вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з членами сім`ї та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 до житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме до приміщень: 2-1 (житлова кімната), І (коридор), Б (літня кухня), Г(сарай), Д (сарай), Е (навіс), відображених у Технічному паспорті, від 20.12.2019 р.; стягнути на користь ОСОБА_1 , відшкодування моральної шкоди у загальному розмірі 70000,00 грн., з яких:з Відповідача-1, ОСОБА_3 - у розмірі 20000грн.;з Відповідача-2, ОСОБА_4 - у розмірі 50000,00 грн.; стягнути на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у загальному розмірі 20000,00 грн., з яких: зВідповідача-1, ОСОБА_3 - у розмірі 5000,00 грн.; з Відповідача-2, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - у розмірі 15000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати: сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу; стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати: сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу (а.с.5-12 т.1).

Позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили розглянути справу за відсутності позивачів, про що надали до суду письмові клопотання.

До канцелярії суду відповідач ОСОБА_4 надав заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову та розглядати справу за його відсутності (а.с.196-197 т.1)

Також, до канцелярії суду відповідач ОСОБА_3 надала заяву, в якій просила відмовити в задоволенні позову, справу розглянути без її участі.

Крім того, до канцелярії суду відповідачами було надано відзив (а.с.75-84 т.1) та заперечення (а.с.147-156 т.1), в яких вони вказали наступне.

У своєму позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначають, що спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 прийняли позивачі: його син, ОСОБА_1 (розмір частки - 31/200), та дружина ОСОБА_2 (розмір частки 31/200), що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданими державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі Ставнійчук А.О. 19.12.2020 року за №4-984, №4-987.

Згідно наданих позивачами Свідоцтва про право на спадщину за законом,

виданими державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м.

Одесі Ставнійчук А.О. 19.12.2020 року за №4-984, №4-987 вбачається, що

ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 .

11.10.2012 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , в якому просив: визнати за ним право власності на 31/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з приміщень 2-1 житлова - 10, 1 кв.м., І тамбур - 2,9 кв.м., літ. «Б» літня кухня, літ. «Г» сарай, в порядку спадкування після його батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ; визначити між ним та співвласниками житлового будинку під АДРЕСА_1 порядок користування земельною ділянкою, площею 673 кв.м., розташованою по АДРЕСА_1 ; виділити в натурі 31/100 частину будинку під АДРЕСА_1 в окрему одиницю - житловий будинок під АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності саме на будинок під АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.12.2012 року у справі 1519/18263/2012, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області, від 20.05.2014 року, у справі

№ 1519/18263/2012, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 18.12.2012

року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 , ОСОБА_9 про визначення порядку користування земельною ділянкою, про виділ в натурі частини житлового будинку - відмовлено, рішення Апеляційного суду Одеської області, від 20.05.2014 року у справі № 1519/18263/2012 набрало законної сили 20.05.2014 року.

З урахуванням викладеного, відповідачі вважають, що Свідоцтва про право на спадщину за законом, видані державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі Ставнійчук А.О., 19.12.2020 року за №4-984, №4-987, у них викликають сумніви.

На думку відповідачів, всупереч Рішення Апеляційного суду Одеської області від 20.05.2014 року у справі 1519/18263/2012, державний нотаріус Малиновської державної

нотаріальної контори у місті Одесі посвідчила та видала вказані свідоцтва про право на

спадщину за законом, а тому відповідачі вважають, що нотаріус цим грубо порушила приписи чинного законодавства України (а.с.77 т.1).

07.07.2013року ОСОБА_1 з його дружиною та дитиною приїхав до спірного будинку з черговою спробою вселитися.

Проте, вона ОСОБА_3 надала для огляду ОСОБА_1 документи на право власності на будинок та копію заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси № 1519/2-315/11, від 06.11.2012, яке слугувало підставою для державної реєстрації права власності 69/200 за ОСОБА_3 , чим довела до відома відповідачів, що ОСОБА_3 є власником домоволодіння під АДРЕСА_1 , однак, відповідачі її не слухали, почали висловлюватися ненормативною лексикою на адресу ОСОБА_3 , силою відбирати документи на будинок тощо.

18.08.2013 року приїхав до спірного будинку ОСОБА_1 з групою чоловіків та двох жінок зламали паркан, самовільно та, як відповідачі вважають, незаконно потрапили до її, ОСОБА_3 , домоволодіння, почали виносити особисті речі, меблі за відсутності власника - ОСОБА_3 .

Після чого ОСОБА_3 звернулася до міліції та до прокуратури Малиновського району міста Одеси з вимогою вжиття заходів до ОСОБА_1 , який 18.08.2013 р. самовільно виніс особисті речі, які належать ОСОБА_3 , з будинку АДРЕСА_1 (а.с.78-79 т.1).

На думку відповідачів, ОСОБА_3 використовує разом с сином ОСОБА_4 приміщення, в будинку АДРЕСА_1 , які знаходяться на 69/200 частини домоволодіння.

Щодо відеозапису телефонних розмов, то, на думку відповідачів, не надано суду доказів надання згоди позивача на здійснення запису розмови, як не надано і будь-яких інших доказів наявності у нього законних підстав втручання у приватне спілкування особи та здійснення звукозапису розмов, а тому відповідачі вважають, що наданий позивачами диск із звукозаписами розмов, є недопустимим доказом, як такий, що отриманий з порушенням прав і свобод людини і громадянина, гарантованих Конституцією України (а.с.79-81 т.1).

Щодо відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди, відповідачі вважають, що позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення моральної шкоди, а тому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вважають, що в задоволенні вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди слід відмовити в повному обсязі (а.с. 82 т.1).

Також, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказали, що вони заперечують щодо заявленого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розміру судових витрат, які вони понесли та очікують понести до закінчення розгляду справи по суті, а саме щодо заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 35000,00 грн. та вважають, що заявлені позивачами розмір витрат на оплату професійної (правничої-) допомоги не є розумним та обгрунтованим. Просили відмовити в задоволенні позову в повному обсягу (а.с.83-84 т.1).

У своїх запереченнях до суду, відповідачі вказали також наступне.

Щодо видачі державним нотаріусом Малиновської районної державної нотаріальної контори у місті Одеса Ставнійчук А.О. Свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , відповідачі вказали, що позивачі жодного дня не проживали за адресою: АДРЕСА_1 і позивачі свідоцтва про право на спадщину за законом отримали з пропуском строку, відповідач ОСОБА_3 надала для огляду ОСОБА_1 документи на її право власності на будинок та вона доводила до відома відповідачів, що ОСОБА_3 є власником домоволодіння під АДРЕСА_1 (а.с.147-156 т.1).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ухвалою Іллічівського районного суду м. Одеси, від 09.08.1993 року, у справі №2-275/1993 за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , про розділ домоволодіння, затверджено мирову угоду між сторонами, згідно якої, виділено на праві індивидуальної власності 69/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 та виділено на праві індивидуальної власності 31/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 (а.с.14-17 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 (а.с.13 т.1).

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 31/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

14.09.2005 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_3 з позовною заявою до Одеської міської ради про визнання права власності на частину будівлі АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_3 вказала, що вона є спадкоємицею ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , у зв`язку з чим просила визнати за нею право власності на 33/100 частини будівлі АДРЕСА_1 , розташовані на земельній ділянці 673 кв.м., що належали за життя ОСОБА_5 (а.с.157 т.1).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 14.10.2005 року, було визнано право власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_3 на 33/100 частин будівлі АДРЕСА_1 , що належали за життя ОСОБА_5 (а.с.157 т.1).

30 травня 2007 року до Малиновського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд заочного рішення, від 14.10.2005 року, за нововиявленими обставинами звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , представник інтересів недієздатного ОСОБА_11 ..

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 12.10.2007 року, заяву ОСОБА_10 , представника інтересів недієздатного ОСОБА_11 , ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, було задоволено та заочне рішення, від 14.10.2005 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання, в порядку спадкування, за ОСОБА_3 права власності на 33/100 частин будівлі АДРЕСА_1 , що належали за життя ОСОБА_5 , було скасовано, справа була призначена до розгляд у в загальному порядку.

29.12.2007 року ОСОБА_10 , представник інтересів недієздатного ОСОБА_11 , ОСОБА_1 звернулись до суду з зустрічною позовною заявою, яка була прийнята судом до спільного провадження та в подальшому уточнена.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_10 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_11 , ОСОБА_1 зазначили, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , являється батьком ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , які є спадкоємцями першої черги після смерті свого батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , у зв`язку з чим, просили визначити додатковий строк для прийняття спадщини в два місці, із поважних причин, після відкриття спадщини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_11 , помер, про що 23 листопада 2009 року Новосавицькою сільською радою Великомихайлівського району Одеської області було видано свідоцтво про смерть (а.с. 157 т.1).

29 березня 2011 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, у справі №1519/2-1397/11 в задоволенні позову ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування на 33/100 частин будівлі АДРЕСА_1 , що належали за життя ОСОБА_5 , було відмовлено в повному обсязі. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа П`ята Одеська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку на прийняття спадщини задоволено в повному обсязі та надано ОСОБА_1 додатковий строк, тривалістю у два місяці з дня набрання рішенням чинності, для подання до П`ятої Одеської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його батька, ОСОБА_5 (а.с.157-161 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , яка була власницею другої частини, а саме: 69/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

Вказане сторонами не заперечується.

Отже, таким чином, після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на інші 69/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями першої черги на 69/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , були донька померлої - ОСОБА_3 та чоловік померлої ОСОБА_7 (а.с.29 т.1).

14.12.2005 року ОСОБА_3 отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстровано в реєстрі за № 3-5800 , тобто, успадкувала Ѕ частки майна з 69/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яке за життя належало ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а.с.28 т.1)

Проте, згідно до вказаного Свідоцтва про право на спадщину за законом, право власності на зазначене в Свідоцтві майно підлягає державній реєстрації, після здачі будинку в експлуатацію. На іншу 1/2 (одну другу) частку спадкового майна, Свідоцтво про право на спадщину за законом не видано (а.с.28 т.1).

Доказів того, що відповідач ОСОБА_3 зайнялась питанням здачі будинку в експлуатацію та право власності на зазначені в Свідоцтві, 69/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , вона зареєструвала у встановленому законом порядку, до суду не було надано відповідачами.

Отже, як вбачається з указаного, 1/2 частка спадкового майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , від 69/100 житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , отримана ОСОБА_3 у спадщину, але нею отримана у спадщину частка не була зареєстрована, як і не було проведено процедуру здачі будинку в експлуатацію, про яку було вказано в виданому ОСОБА_3 . Свідоцтві про право на спадщину за законом та за наявності якої вона могла зареєструвати отриману у спадщину частку майна.

Доказів того, що на іншу 1/2 (одну другу) частку, від 69/100 житлового будинку, спадкового майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , було видано Свідоцтво про право на спадщину іншому спадкоємцю, чоловіку померлої ОСОБА_7 , до суду учасниками справи не надавалось.

Проте, незважаючи на вказане, 01 березня 2007 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено рішення у цивільній справі № 2-3339/2007 за позовом ОСОБА_7 про визнання за ОСОБА_7 права власності на 69/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці, площею 673 кв.м.

Отже, таким чином, після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на 69/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , Ѕ частки майна якої отримала її донька, ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, що зареєстровано в реєстрі за № 3-5800 та рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 01 березня 2007 року, у цивільній справі № 2-3339/2007 визнано за ОСОБА_7 право власності на всі 69/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належали за життя ОСОБА_6 .

Тобто, цим рішенням фактично було припинено право власності ОСОБА_3 на Ѕ частки майна, яке вона, як донька, отримала після смерті своєї матері ОСОБА_6 , за Свідоцтвом про право на спадщину за законом, що зареєстровано в реєстрі за № 3-5800.

Також, на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 01 березня 2007 року, у цивільній справі № 2-3339/2007, яким визнано за ОСОБА_7 право власності на всі 69/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належали за життя ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було укладено з ОСОБА_9 договір купівлі-продажу №7925, від 04 липня 2007 року, за яким ОСОБА_7 продав, а покупець ОСОБА_9 придбала 69/100 частин будинку АДРЕСА_1 (а.с.92 т.1).

На підставі вказаного договору купівлі-продажу №7925, від 04 липня 2007 року,було зареєстровано за ОСОБА_9 право власності на 69/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , які належали за життя ОСОБА_6 .

Зазначене підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №226980141, від 06.10.2020 р.(а.с.32 т.1)

27 жовтня 2009 року Апеляційним судом Одеської області було скасовано вказане рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 01 березня 2007 року, по цивільній справі № 2-3339/2007 (а.с.29 т.1), на підставі якого, за ОСОБА_7 було визнано право власності на 69/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належали за життя ОСОБА_6 , та на підставі якого ОСОБА_7 було укладено з ОСОБА_9 договір купівлі-продажу №7925, від 04 липня 2007 року, за яким ОСОБА_7 продав, а покупець ОСОБА_9 придбала 69/100 частин будинку АДРЕСА_1 (а.с.92 т.1).

Проте, реєстрація за ОСОБА_9 права власності на 69/100 частин будинку АДРЕСА_1 , скасована не була.

17 березня 2010 року ОСОБА_3 подала до суду позовну заяву про визнання права власності на 1/2 частку спадкового майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тобто, на ту частку, яка була нею вже отримана 14.12.2005 року за Свідоцтвом про право на спадщину за законом та яка була 04 липня 2007 року проданаОСОБА_7 за договором купівлі-продажу №7925, ОСОБА_9 .

Тому, на 69/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що були зареєстровані, згідно договору купівлі-продажу, на праві власності за ОСОБА_9 , Ухвалою суду, від 27.04.2010 року по справі 2-2672/10, (суддя Демченко О.М.) було накладено арешт (а.с.32 т.1).

1 червня 2012 року Малиновський районний суд м. Одеси по справі № 1519/2-315/11, позов ОСОБА_7 про визнання права власності на 69/100 частин будинку АДРЕСА_1 , які належали за життя ОСОБА_6 , -залишено без розгляду (а.с.92 т.1).

Малиновський районний суд м. Одеси заочним рішенням по справі № 1519/2-315/11, від 06.11.2012 року, визнав за ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частку спадкового майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 69/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 673 кв.м. (а.с.29-30 т.1).

На підставі вказаного рішення суду, від 06 листопада 2012 року, за ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем Ѕ частки майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано 25.06.2014 року право власності на 69/200 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №226980141, від 06.10.2020 р.(а.с.31 т.1)

Проте, не зважаючи на рішення суду, від 06 листопада 2012 року, як слідує зі змісту долученої до справи, тієї ж Інформаційної довідки, від 06.10.2020 року, зареєстроване право власності за ОСОБА_9 на 69/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не було скасовано, або змінено.

Договір купівлі-продажу укладений ОСОБА_7 з ОСОБА_9 №7925, від 04 липня 2007 року, на ці ж 69/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належали за життя ОСОБА_6 , за яким ОСОБА_7 продав, а покупець ОСОБА_9 придбала 69/100 частин будинку АДРЕСА_1 , не було скасовано, або визнано не дійсним.

За наявності таких фактів, реєстрація 25.06.2014 року на підставі рішення суду, від 06 листопада 2012 року, за ОСОБА_3 , Ѕ частки майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме 69/200 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , була не можлива.

Так, згідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №226980141, на 06.10.2020 р., значиться зареєстрованим з 20.07.2007 року право власності за ОСОБА_9 на 69/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.3 т.12), тобто, того всього майна, яке за життя належало ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, як слідує зі змісту долученої до справи, Інформаційної довідки, від 06.10.2020 року, не було скасовано, або змінено, накладений Ухвалою суду, від 27.04.2010 року по справі 2-2672/10, (суддя Демченко О.М.), арешт на 69/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрований з 20.07.2007 року на праві власності за ОСОБА_9 .

Так, згідно до Інформаційної довідки, від 06.10.2020 р., з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №226980141, на 69/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_9 , зареєстровано 17.05.2010 року П`ятою Одеською державною нотаріальною конторою обтяження арешт нерухомого майна, на підставі Ухвали суду, від 27.04.2010 року по справі 2-2672/10, (суддя Демченко О.М.) (а.с.32 т.1).

Тобто, того всього майна, яке за життя належало ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За наявності і цього факту, реєстрація 25.06.2014 року на підставі рішення суду, від 06 листопада 2012 року, за ОСОБА_3 , Ѕ частки майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме 69/200 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , була не можлива.

Таким чином, як слідує з указаної довідки, за вказаною адресою, на 06.10.2020 р. зареєстровано за ОСОБА_9 право власності на 69/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та на ці 69/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстровані на праві власності за ОСОБА_9 , накладено арешт, Ухвалою суду, від 27.04.2010 року по справі 2-2672/10, який до цього часу не скасовано та є дійсним. (а.с.32 т.1)

Отже, як встановлено судом, за ОСОБА_9 значиться зареєстрованим право власності на 69/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тобто, на ту частину будинку, яка за життя була у власності ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, як слідує з указаної довідки, на 06.10.2020 р., значиться зареєстрованим за ОСОБА_3 , Ѕ частки із того ж майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто, із тієї частки 69/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка за життя була у власності ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.32 т.1).

Отже, реєстрація за ОСОБА_9 права власності на 69/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не була скасована та значиться в державному Реєстрі, на ту частину будинку, яка за життя була у власності ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

І на ту ж частину, значиться зареєстрованим за ОСОБА_3 , Ѕ частки із того ж майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, двічі значиться зареєстрованим в державному Реєстрі одне і те ж майно, яке складається з 69/100 часток будинку, яке за життя було у власності ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (з яких, 69/100 часток будинку, зареєстрованим значиться за ОСОБА_9 і 69/200 часток того ж будинку, з тієї же частки - значиться зареєстрованим на праві власності за ОСОБА_3 ) (а.с.31 звор.бік і а.с.32 т.1).

Отже, Ѕ частки майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 69/200 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , після скасування договору-купівлі продажу, могла залишитись за спадкоємцем ОСОБА_7 , який за життя був чоловіком померлої ОСОБА_6 .

Вказана частка, а саме: 69/200 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , які належали за життя ОСОБА_6 , за ОСОБА_7 , зареєстрована не була.

Однак, і доказів щодо скасування, чи визнання недійсним договору-купівлі продажу, укладеного 04 липня 2007 рокуміж ОСОБА_7 та ОСОБА_9 №7925, на ці ж 69/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належали за життя ОСОБА_6 , за яким ОСОБА_7 продав, а покупець ОСОБА_9 придбала 69/100 частин будинку АДРЕСА_1 , до суду не надано.

ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_7 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 20.01.2017 року, актовий запис №902 (а.с.33 т.1).

Однак, доказів того, що після смерті ОСОБА_7 , хто-небудь отримав у спадок 69/200 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , які могли залишитись після смерті ОСОБА_6 , за її чоловіком ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , до суду учасникам справи надано не було.

Щодо 31/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 ,які за життя ОСОБА_5 належали йому.

У встановлений рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 29.03.2011 року строк, ОСОБА_1 звернувся до П`ятої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батька - ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.88 т.1).

Після цього, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій вказав, що отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не може, так як його батько - ОСОБА_5 за своє життя не зареєстрував у КП «ОМБТІ та РОН» право власності на 31/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала йому за життя, відповідно до ухвали Іллічівського районного суду м.Одеси від 09.08.1993 року, про затвердження мирової угоди по справі №2-725. Також, позивач ОСОБА_1 зазначив, що відповідач ОСОБА_2 відмовилась від спадщини на його користь, а співвласниця житлового будинку відмовляється добровільно визначити порядок користування спільною земельною ділянкою на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 , чим чинить йому перешкоди у користуванні спадковим майном, у зв`язку з чим він звернувся до суду.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 1519/18263/2012, від 18 грудня 2012 року, Малиновським районним судом м. Одеси було визнано за ОСОБА_1 право власності на 31/100 частину, що складається з приміщень 2-1житлова -10, 1 кв.м., I тамбур -2,9 кв.м., літ. «Б» літня кухня, літ. «Г» сарай, у житловому будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ; встановлено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 673 кв.м., між співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до якого виділено ОСОБА_1 з часткою 31/100 - в окреме користування земельну ділянку, площею 208,60 кв.м, а іншому співвласнику, з часткою 69/100 частин - виділено в окреме користування земельну ділянку, площею 464,40 кв.м.; виділено в натурі 31/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в окрему одиницю - житловий будинок, якому присвоєно АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 13,0 кв.м., що складається з 2-1житлова -10, 1 кв.м., I тамбур -2,9 кв.м., та надвірними спорудами літ. «Б`літня кухня, літ. «Г» сарай, що розташовані на земельній ділянці, площею 208,6 кв.м. (а.с.88-89 т.1).

Однак, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ухвалою апеляційного суду Одеської області, від 13 березня 2014 року, апелянту ОСОБА_3 було поновлено строк на апеляційне оскарження заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 18 грудня 2012 року (а.с.91т.1).

Рішенням апеляційного суду Одеської області, від 20 травня 2014 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 було скасовано заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 18 грудня 2012 року на підставі того, що заява відповідачки ОСОБА_2 , яка була оформлена 27 лютого 2012 року до відповідної нотаріальної контори про відмову від спадщини після померлого ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 не може бути прийнята до уваги, оскільки вона ще 28 квітня 2011року подала відповідну заяву про прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_5 , але судом не звернуто уваги, що, подавши 28 квітня 2011року заяву про прийняття спадщини, ОСОБА_2 вже не мала права подати заяву про відмову від спадщини, також судом на день постановлення заочного рішення суду, 18 грудня 2012року, не було належним чином встановлено кому саме належить 69/100 частин будинку АДРЕСА_1 , а тому в задоволенні позову судом апеляційної інстанції, було відмовлено (а.с.90-93 т.1).

Враховуючи вказані рішення судів першої та другої інстанції, Державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Ставнійчук А.О. було посвідчено та видано Свідоцтва про право на спадщину за законом, від 19.12.2019 року за реєстровими номерами 4-984, 4-987 (а.с. 22, 25 т.1).

Згідно до вказаних Свідоцтв про право на спадщину за законом, спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_5 , 1953 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , є його:дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 1/2 (одну другу) частку спадщини та його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/2 (одну другу) частку.Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з 31/100 частки житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Ця частка житлового будинку належала спадкодавцю на праві приватної спільної часткової власності на підставі Ухвали Іллічівського районного суду міста Одеси № 2-725/1993 від 09.08.1993. Право власності на вищезазначене нерухоме майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.10.2019 (а.с.22-27 т.1)

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 31/200 (тридцять одну двохсоту частку житлового будинку, який в цілому складається з житлового будинку під літерою «А» видано ОСОБА_1 (а.с.22 т.1).

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 31/200 (тридцять одну двохсоту частку житлового будинку, який в цілому складається з житлового будинку під літерою «А», видано ОСОБА_2 (а.с.25 т.1).

Згідно до технічного паспорту на будинок, долученого до матеріалів справи, за адресою: АДРЕСА_1 , розташовані споруди, під літерами, у тому числі і під літерою «А» (а.с.18-20 т.1).

Згідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №193925925 та №193925692 від 19.12.2019 року, зазначене спадкове майно зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.24, 27 т.1)

У відповідності до Відомостей №Г5-35261-ф/л про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, виданих 28.02.2020 р. Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, 10 лютого 2020 року зареєстровано місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і малолітнього - ОСОБА_8 (а.с.34 т.1).

Згідно до Технічного паспорту, від 20.12.2019 р., на житловий будинок АДРЕСА_1 , значаться приміщення 2-1 (житлова кімната), І (коридор), Б (літня кухня), Г(сарай), Д (сарай), Е (навіс) (а.с.18-20 т.1).

У відповідності до Відомостей №А5-233478-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, виданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, від 05.11.2020р., виданих ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані з 05.02.2010 р. та 10.02.2020 р. такі особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.94).

Згідно до Довідки №15-215560-ф/л про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м.Одеси, від 09.10.2010 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований в АДРЕСА_3 . (а.с.197 т.1).

Посилання відповідачів на те, що у них виникають сумніви щодо законності видачі Свідоцтв про право на спадщину від 19.12.2019 року за реєстровими номерами 4-984, 4-987 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд прийняти не може, оскільки доказів того, що вказані Свідоцтва про право на спадщину визнані недійсними, до суду надано не було.

Заява відповідачів про те, що нотаріус грубо порушила приписи чинного законодавства України, судом не приймається, оскільки доказів на підтвердження заявленого відповідачами до суду надано не було.

Також, суд не приймає до уваги посилання відповідачів на те, що всупереч Рішенню Апеляційного суду Одеської області від 20.05.2014 року у справі 1519/18263/2012, державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі посвідчила та видала вказані свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.77 т.1), оскільки вказаним рішенням суду не було встановлено заборони нотаріусу для посвідчення та видачі свідоцтв про право на спадщину за законом.

Також, посилання відповідачів на те, що позивачі жодного дня не проживали за адресою: АДРЕСА_1 , суд прийняти до уваги не може, оскільки не проживання за спірною адресою, не дає підстав для відмови в позові.

Заява відповідачів про те, що позивачі свідоцтва про право на спадщину за законом отримали з пропуском строку, суд також не приймає до уваги, оскільки вказані свідоцтва є чинними.

При цьому, суд приймає до уваги, посилання Відповідачів у своєму відзиві на позов від 06.01.2021 року, в якому вони вказали, що не ставили під сумнів, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_12 .1..

Заява відповідачів про те, що відповідач ОСОБА_3 надала для огляду ОСОБА_1 документи на її право власності на будинок та вона доводила до відома відповідачів, що ОСОБА_3 є власником домоволодіння під АДРЕСА_1 , суд не приймає до уваги, оскільки судом детально вивчено всі матеріали справи і судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 є власницею лише 69/200 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 намагалася отримати право власності на майно після померлогоОСОБА_5 , але 29 березня 2011 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі №1519/2-1397/11 в задоволенні позову ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування на 33/100 частин будівлі АДРЕСА_1 , що належали за життя ОСОБА_5 , було відмовлено в повному обсязі.

Отже, заява відповідачів, що ОСОБА_3 є власником домоволодіння під АДРЕСА_1 , спростовується вищенаведеними, вивченими у судовому засіданні, доказами, якими підтверджується її право власності лише на 69/200 частини спірного житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 673 кв.м.

На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

За статтею 314 ЦК України, власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На підставі ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначено в Постанові ВСУ. від 16 листопада 2016 року, у справі № 6-709цс16, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 2 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Нормами ч. 5 ст. 81 ЦПК України зазначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ващенко проти України" (Заява № 26864/03), від 26 червня 2008 року, зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги.

Суд позбавлений можливості виходити за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирати докази на користь однієї із зацікавлених сторін.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивачів про усунення перешкод у користуванні власністю, підлягають задоволенню, як і підлягають задоволенню вимоги щодо вселення позивачів до житлового будинку АДРЕСА_1 .

Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пункт 3 ч.2 ст.23 зазначеного Кодексу передбачає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Пунктом 2 частини 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як встановлено судом, на час звернення до суду, власниками житлового будинку АДРЕСА_2 , є: ОСОБА_1 , який є власником - 31/200 частки будинку, на підставі Свідоцтва про право на спадщину, від 19.12.2019 року, за реєстровим номером 4-984; ОСОБА_2 , яка є власником - 31/200 частки будинку, на підставі Свідоцтв про право на спадщину, від 19.12.2019 року, за реєстровим номером 4-987; ОСОБА_3 - 69/200 частки будинку, на підставі заочного рішення Малиновського районний суду м. Одеси по справі № 1519/2-315/11, від 06.11.2012 року, (а.с.29-30 т.1)

Відповідач ОСОБА_4 , подаючи клопотання до суду, вказував своє місце мешкання в будинку АДРЕСА_1 .

Проте, він не являється співвласником будинку АДРЕСА_1 та за цією адресою він також не зареєстрований.

Більш того, як вже було зазначено судом, згідно до Довідки, наданої ним до суду, його місце проживання/перебування зареєстровано в АДРЕСА_3 . (а.с.197т.1).

У відповідності до паспорта відповідача, він зареєстрований з 13.06.2007 року в АДРЕСА_3 . (а.с.86 т.1).

Також, згідно до адресної довідки, з 13.06.2007 року зареєстроване місце проживання/перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в АДРЕСА_3 . (а.с.49 т.1).

Тобто, жодного відношення до будинку АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_4 не має, як і не має правових підстав на проживання в цьому будинку.

На підтвердження вказаного позивачем ОСОБА_1 надано до суду диск з відеозаписом телефонних розмов.

При вивченні вказаного диску встановлено, що по телефону розмовляють дві особи чоловічої статі. Чути голос одного чоловіка, який звертається до другого: « ОСОБА_13 , ты будешь освобождать мою часть дома?» На що другий чоловік відповідає: «Нет, не буду, мне негде жить. Тебе остается вызывать спецназ, я тебя не пущу». Чути голос першого чоловіка: « ОСОБА_13 , это мой дом, я в этом доме родился, ну, так обстоятельства сложились, я никого в этом не виню, освобождайте мою половину дома. Почему моя семья должна страдать из-за того, что ты занял мою половину дома? Ты работаешь, жена твоя работает, любовница твоя работает, купи себе квартиру и не занимай чужой дом или переселись на половину дома матери и живи там». У відповідь на це, другий чоловік відповідає: «Это не моя половина дома, мне мать ее не дает. Коля, как бы небыло, мне деваться некуда, я буду грызть когти, я буду рвать когти, но я тебя не пущу в дом» (а.с.45 т.1)

Щодо цього відеозапису телефонних розмов, то, відповідачі не заперечують, що це телефонна розмова між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Однак, на думку відповідачів, не надано суду доказів надання згоди позивача на здійснення запису розмови, як не надано і будь-яких інших доказів наявності у нього законних підстав втручання у приватне спілкування особи та здійснення звукозапису розмов, а тому відповідачі вважають, що наданий позивачами диск із звукозаписами розмов, є недопустимим доказом, як такий, що отриманий з порушенням прав і свобод людини і громадянина, гарантованих Конституцією України (а.с.79-81 т.1).

Проте, для визначення, чи належать голоси та мовлення осіб, зафіксовані на наданому до суду диску, позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_4 , з клопотанням до суду про призначення та проведення експертизи відео-, звукозапису, ні позивачі, ні відповідачі, не звертались.

Факт того, що позивачі неодноразово намагалися вселитися до свого майна, але відповідачі перешкоджають доступу позивачам до належної останнім, власності, не заперечується відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Більш того, те, що відповідачі перешкоджають доступу позивачам до належної останнім, власності, підтверджено і самими відповідачами.

Так, у їх відзиві вказано, що ОСОБА_1 робив спроби вселитися до спірного будинку.

Проте, вона ОСОБА_3 надала для огляду ОСОБА_1 копію заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси № 1519/2-315/11, від 06.11.2012, та доводила, що саме вона ОСОБА_3 є власником домоволодіння під АДРЕСА_1 , однак її не слухали.

Після чого ОСОБА_3 зверталася до міліції і до прокуратури Малиновського району міста Одеси з вимогою вжиття заходів до ОСОБА_1 щодо будинку АДРЕСА_1 .

Також, як вказано у відзиві відповідачів, ОСОБА_3 використовує разом с сином ОСОБА_4 приміщення, в будинку АДРЕСА_1 .

Наведені обставини, як вказано самим відповідачами у їх запереченнях, наданих ними до суду (а.с.152 т.1), не є одним випадком «вселення» ОСОБА_1

та ОСОБА_2 до будинку АДРЕСА_1 , таких випадків було

безліч, спірні відносини з приводу домоволодіння АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 тривають з 2005 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_14 привели його в приклад, як один з багатьох випадків, наведені

обставини підтверджуються і судовими провадженнями, наявними в Малиновському

районному суді м. Одеси, які тривають вже близько 16 років (а.с.152т.1).

Вказане також досліджувалось судами, при винесенні рішень, зокрема, 22 січня 2015 року Малиновським районним судом м. Одеси у справі №521/12546/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення з них моральної та майнової шкоди, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 (а.с.123-124 т.1).

Також, ухвалою, від 17.10.2013 року Малиновського районного суду м. Одеси у справі №521/12546/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користувіанні власністю, позов ОСОБА_3 залишено без розгляду у зв`язку з її повторною неявкою у судове засідання. (а.с.129 т.1).

Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Проте, відповідачі належних доказів на підтвердження своїх заперечень, до суду не надали.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно до частини другої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

За правилами частини п`ятої статті 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що позивачі неодноразово намагалися вселитися до своєї частини будинку, протягом багатьох років з вини відповідачів не мають можливості користуватись частиною свого будинку АДРЕСА_1 , який їм належить на праві власності, у той час, як відповідачка ОСОБА_3 , яка має право власності лише на 69/200 часток житлового цього ж будинку АДРЕСА_1 та відповідач ОСОБА_4 , який зареєстрований в АДРЕСА_3 та який жодного відношення до будинку АДРЕСА_1 не має та який не має правових підстав на проживання в цьому будинку, але проживає. перешкоджають доступу власникам, позивачам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до належної їм, власності, а саме до 31/100 частини будинку АДРЕСА_1

Тому, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачів про стягнення з відповідачів моральної шкоди на користь позивачів, у повному обсязі у сумі 90 тисяч гривень.

Щодо вимоги стосовно стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

07.04.2020 року, між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Акуліч та партнери» було укладено Договір про надання правової допомоги (а. с.53-54 т.1).

07.04.2020 року, між ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням «Акуліч та партнери» було укладено Договір про надання правової допомоги (а. с.55-56 т.1).

До матеріалів справи на підставі Договорів про надання правової допомоги, долучено ордери адвоката Атаманчук Н.С. було укладено Договір про надання правової допомоги (а. с.43-44 т.1).

Також, представником позивачів надано заяву до суду з детальним описом витрат на правову допомогу і додатки на підтвердження вказаного (а.с.4-27 т.2)

У відповідності до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

У своїй ухвалі, від 11.02.2019 року, по справі №335/9780/15-ц, Касаційний цивільний суд Верховного Суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Зважаючи на те, що з позовом до суду позивачі звернулись 08.10.2020 року, розгляд справи неодноразово відкладався за заявами відповідачів, або їх неявкою до суду, враховуючи довготривалий розгляд справи, участь представника позивачів у судових засіданнях, суд погоджується із доводами позивачів, про відшкодування заявлених витрат на правову допомогу та приходить до висновку, що заявлені витрати на правову допомогу є співмірними зі складністю справи і часом, витраченим адвокатом на виконання та обсягом наданих послуг, що, також, підтверджується відповідними документами, у зв`язку з чим вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 30200 грн. підлягають задоволенню.

Щодо заявленого позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягнення з відповідачів розміру судових витрат, які вони понесли до закінчення розгляду справи по суті, суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір у справі сплачено позивачами ОСОБА_2 : 200грн.+ 840,80грн. + 2322,40 грн. (а.с.1, 2, 69 т.1); ОСОБА_1 : 840,80грн. + 700грн.+ 1882,40грн. (а. с.3, 4, 68 т.1) при зверненні до суду та підлягають стягненню з відповідачів у повному обсязі.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 16, 314, 316, 317, 319, 321, 391, 1167 ЦК України; ст.ст. 3, 12, 15, 43, 76, 77, 81, 137, 141, 258-259, 263-265, 267, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення, вселення та про відшкодування моральної (немайнової шкоди), задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди у користуванні 31/100 (тридцять однією сотою) часткою житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з приміщень 2-1 (житлова кімната), І (коридор), Б (літня кухня), Г(сарай), Д (сарай), Е (навіс), відображених у Технічному паспорті, від 20.12.2019 р., шляхом виселення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та членів його сім`ї з вказаних приміщень житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з приміщень 2-1 (житлова кімната), І (коридор), Б (літня кухня), Г (сарай), Д (сарай), Е (навіс), відображених у Технічному паспорті, від 20.12.2019 р..

Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом

з членами сім`ї та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 до житлового будинку АДРЕСА_1 , а

саме до приміщень: 2-1 (житлова кімната), І (коридор), Б (літня кухня), Г (сарай), Д (сарай), Е (навіс), відображених у Технічному паспорті, від 20.12.2019 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), відшкодування моральної шкоди у загальному розмірі 70000,00 грн. (сімдесят тисяч гривень 00 коп.):

-з Відповідача-1, ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) - у розмірі

20000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 00 коп.);

-з Відповідача-2, ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_5 ), - у розмірі 50000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.).

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 )

відшкодування моральної шкоди, у загальному розмірі 20000,00 грн. (двадцять тисяч

гривень 00 коп.):

-з Відповідача-1, ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) - у розмірі

5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.);

-з Відповідача-2, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_5 ), - у розмірі 15000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень 00 коп.).

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_5 ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені судові витрати: сплачений судовий збір в сумі 3423грн. 60 коп. та витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 15100 гривень.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_5 ), на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) понесені судові витрати: сплачений судовий збір, в сумі 3363грн. 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15100 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст. 354-355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук