Справа №334/5295/21
Провадження№ 2-о/333/46/22
РІШЕННЯ

Іменем України

22 червня 2022 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Михайлової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Панченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник - ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою в порядку окремого провадження, в якій просить суд встановити факт, що мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має право (уповноважена) одноособово представляти інтереси неповнолітньої доньки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , т.ч. має право (уповноважена) подавати заяву на отримання посвідки на проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до компетентного органу Держави Ізраїль.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження, серія: НОМЕР_1 від 24.05.2018 року.

У Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про народження міститься актовий запис №36 від 17.01.2008 р. про народження ОСОБА_2 , де відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України за вказівкою матері дитини.

За твердженнями ОСОБА_1 , вона має статус одинокої матері, відповідно одноособово виконує всі батьківські обов`язки щодо доньки.

ОСОБА_1 має намір виїхати до Держави Ізраїль на постійне місце проживання, але для розгляду заяви про надання ОСОБА_2 посвідки на постійне проживання в Державі Ізраїль необхідно надати засвідчений оригінал відповідної судової постанови (рішення), згідно до якої ОСОБА_1 може розраховувати на отримання виключної опіки над своєю неповнолітньою дочкою.

Отже, метою звернення заявниці з вказаною заявою є встановлення факту існування права заявниці одноосібно представляти дитину за кордоном в стосунках з іншими особами та державою.

Ухвалою суду від 24.12.2021 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку окремого провадження.

Представник заявниці в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим налженим чином про дату та місце розглялду справи, надав заяву про розгляд справи без їх участі, підтримує заяву та просить суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи повідомлений своєчасно та належним чином, у судове засідання свого представника не направив, причини його неявки суду невідомі.

Суд, розглянувши заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що вимоги заявниці про встановлення факту, що має юридичне значення підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В ч. 1 ст. 315 ЦПК України наведений перелік фактів, які може встановлювати суд. Однак, разом з тим, в ч. 2 ст. 315 ЦПК України зазначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до свідоцтва про народження, серія: НОМЕР_1 , виданого 24.05.2018 року Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ч. 1 ст. 135 СК України зазначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно витягу, копія якого знаходиться в матеріалах справи, у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про народження міститься актовий запис №36 від 17 січня 2008 року, складений Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції про народження ОСОБА_2 , де відомості про батька, ОСОБА_3 , записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України - за прізвищем матері, а ім`я по батькові за її вказівкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Представництво за законом є різновидом представництва, підставою виникнення якого, на відміну від добровільного представництва, виступає не воля особи, яку представляють, а вказані у законі юридичні факти. Так, законне представництво батьків засновується на позитивному юридичному факті походження дітей від батьків, недосягнення дитиною віку, з якого пов`язується можливість самостійного набуття і здійснення цивільних прав та обов`язків, а також на відповідних нормах закону.

У зв`язку з тим, що в актовому записі №36 від 17.01.2008 року про народження ОСОБА_2 відомості про батька внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, то ОСОБА_3 є одинокою матір`ю, відповідно одноособово виконує всі батьківські обов`язки щодо своєї доньки. Статус одинокої матері ОСОБА_3 також підтверджується довідкою, копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Таким чином, лише ОСОБА_3 є законним представником ОСОБА_2 та має право (уповноважена) одноособово представляти інтереси неповнолітньої доньки.

Судом встановлено, що Заявниця має намір виїхати з дочкою на постійне місце проживання до Держави Ізраїль.

Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року покладає на держави зобов`язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із за кордону.

Держава Ізраїль 01.12.1991 року приєдналась до Гаазької конвенції «Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 20.10.1980 року, яка спрямована на захист дітей у міжнародному масштабі від шкідливих наслідків їхнього незаконного переміщення або утримування і створення процедур для забезпечення їхнього негайного повернення до держави їхнього постійного проживання.

Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто зміна країни проживання дитини вимагає узгодження із іншим із батьків, адже такий переїзд, як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Відповідно до Гаазької конвенції «Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 20.10.1980 року, право одного з батьків одноособово представляти дитину за кордоном в стосунках з іншими особами та державами може бути піддане сумніву без закріплення його судовим рішенням.

ОСОБА_3 пояснила, що для розгляду заяви про надання дитині посвідки на постійне проживання в Державі Ізраїль необхідно надати засвідчений оригінал відповідної судової постанови (рішення), згідно до якої Заявниця може розраховувати на отримання виключної опіки над своєю неповнолітньою дочкою. Підтвердити своє право перед компетентними органами Держави Ізраїль іншим шляхом ніж судовим рішенням - неможливо.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», із змінами та доповненнями, суд може встановити факти, які за іноземним законодавством несуть за собою правові наслідки для заявника та рішення суду необхідно заявнику для застосування у відношеннях з громадянами інших держав.

Отже, встановлення судом факту, що ОСОБА_3 має право одноособово представляти інтереси неповнолітньої доньки, створить правові наслідки для Заявниці у відносинах з компетентними органами Держави Ізраїль.

Встановлення зазначеного юридичного факту іншим способом, окрім судового неможливо. Аналіз зібраних по справі доказів та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, що передбачено ч.2 ст. 315 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 263-265, 293, 319 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити факт, що мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право (уповноважена) одноособово представляти інтереси неповнолітньої доньки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у т.ч. має право (уповноважена) подавати заяву на отримання посвідки на проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до компетентного органу Держави Ізраїль.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Михайлова