Номер провадження: 22-ц/813/496/22
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 , про витребування майна від добросовісного набувача,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

До Київського районного суду м. Одеси 28.09.2020 року звернулась ОСОБА_2 із позовом про витребування від ОСОБА_3 на її користь 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , а також визначення порядку виконання рішення суду шляхом зазначення що рішення суду після набрання законної сили, є підставою відповідним суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, для скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно запису про право власності 37892898 стосовно державної реєстрації 25.08.2020 року за ОСОБА_3 права спільної часткової власності на 1/2 частку квартири загальною площею 100 кв.м., житловою 63,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53751149 від 25.08.2020 18:18:18, приватним нотаріусом Омарової В.С., Одеського міського нотаріального округу, Одеської області а також підставою для поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно запису про право власності на 1/2 частку квартири загальною площею 100 кв.м., житловою 63,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 , яка належить останній на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. 13.10.2008 за №3962.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що спірна частка квартира вибула із володіння позивача, поза її волею, внаслідок реєстрації права власності спірної частки квартири на підставі рішення суду, яке згодом було скасовано, у зв`язку із чим вважається таким що не породжує правових наслідків, а тому здійснений у подальшому договір дарування даної частки квартири не потребує визнання недійсним а захист порушеного права власності здійснюється шляхом витребування майна у добросовісного набувача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.06.2021 року позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), третя особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), про витребування майна від добросовісного набувача було задоволено.

Витребувано від ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визначено порядок виконання рішення, зазначивши, що рішення суду після набрання законної сили, є підставою відповідним суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, для скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно запису про право власності 37892898 стосовно державної реєстрації 25.08.2020 року за ОСОБА_3 права спільної часткової власності на 1/2 частку квартири загальною площею 100 кв.м., житловою 63,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53751149 від 25.08.2020 18:18:18, приватним нотаріусом Омарової В.С., Одеського міського нотаріального округу, Одеської області а також підставою для поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно запису про право власності на 1/2 частку квартири загальною площею 100 кв.м., житловою 63,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 , яка належить останній на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. 13.10.2008 за №3962.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2021 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 26672,70 гривень, з яких 6672,70 - витрати по сплаті судового збору, 20 000 гривень витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням 18 серпня 2021 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на вказане рішення, де їз посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права ставиться питання про його скасування з подальшим ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу.

При цьому посилаючись на те, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвокатом позивача було надано наступні документи: рахунки-фактури про оплату послуг: №54 від 25.09.2020 року, №4 від 11.01.2021 року, №47 від 02.06.2021 року та меморіальні ордери на перерахування грошових коштів та Акт прийому-передачі наданих послуг від 04.06.2021 року.

Разом х тим, ОСОБА_1 звертає увагу суду апеляційної інстанції на наявні недоліки первістного документу, який підтверджує факт надання послуг з правової допомоги, а саме Акту приймання-передачі наданих послуг від 04.06.2021 року, оскільки в ньому відсутнє посилання на кількість послуг, вартість кожної послуги та кількість годин, які було витрачено адвокатом на кожну із послуг, що в свою чергу не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» в частині відображення в первісному докуметі змісту та обсягу господарської операції, одиницю виміру господарської операції. Таким чином, із Акту приймання-передачі наданих послуг від 04.06.2021 року неможливо встановити чітко вартість кожної окремої послуги та у зв`язку із цим надати правову оцінку обгрунтованості вартості певної послуги.

Апелянт вважає, що розмір судових витрат на правничу допомогу є перебільшеним та таким, що підлягає зменшенню у зв`язку з тим, що не відповідає співмірності та фактичній складності справи.

16 листопада 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання просить додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому посилаючись на те, що відповідно до Договору про надання правової допомоги сторони погодили вартість та порядок оплати послуг у фіксованому розмірі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.09.2021 року провадження по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 , про витребування майна від добросовісного набувача було відкрито.

Ухвалою від 15.09.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

У судовому засіданні представник апелянта - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.06.2021 року було задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 ,про витребування майна від добросовісного набувача.

Витребувано від ОСОБА_3 користь ОСОБА_2 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , а також визначений порядок виконання рішення, із зазначенням того, що рішення суду після набрання законної сили, є підставою відповідним суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, для скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно запису про право власності 37892898 стосовно державної реєстрації 25.08.2020 року за ОСОБА_3 права спільної часткової власності на 1/2 частку квартири загальною площею 100 кв.м., житловою 63,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53751149 від 25.08.2020 18:18:18, приватним нотаріусом Омарової В.С., Одеського міського нотаріального округу, Одеської області а також підставою для поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно запису про право власності на 1/2 частку квартири загальною площею 100 кв.м., житловою 63,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 , яка належить останній на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. 13.10.2008 за №3962.

07.06.2021 року від представника позивача, на користь якої винесено рішення, адвоката Бєлогуб Марії Вікторівни подана до суду заява про стягнення судових витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 26672,70 грн.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Вивчивши матеріали цивільної справи і надані документи на підтвердження понесених судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Частиною першою ст.270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20).

В даному випадку заявником в якості підтвердження понесених позивачем судових витрат витрачених на професійну правничу допомогу надано до суду: Договір №37 від 22.09.2020 року про надання правової допомоги, Додаткову угоду до вищевказаного Договору №1 про визначення сторонами з урахуванням складності справи, детального опису послуг яки будуть надані, та матеріального стану позивача вартість послуг визначена у 20000 гривень.

Рахунки-фактури про оплату послуг: №54 від 25.09.2020 року на суму 8000 грн.; №4 від 11.01.2021 року на суму 6000 грн.; №47 від 02.06.2021 року на суму 6000 грн., та меморіальні ордери отримання коштів.

Акт прийому-передачі наданих послуг із детальним описом послуг від 04.06.2021 року.

Про наявність зазначених витрат було заявлено стороною до судових дебатів під час розгляду цивільної справи та попередній розрахунок заявлений на суму 30000 гривень під час подання позовної заяви.

Також у заяві зазначено, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 6672, 70 грн., що підтверджується квитанцією №ПН 3209 від 25.09.2020 року яка міститься на а/с 1.

Заяву про відшкодування судових витрат та відповідні докази (договір про надання правової допомоги, доручення, квитанції та розрахунок гонорару) було подано представником позивача у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Колегія відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо недоведеності розміру витрат на правову допомогу виходячи з наступного.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 вказано, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18. При цьому, договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи.

Аналізуючи докази витрат на професійну правничу допомогу, надані заявником, їх співмірність із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, а також керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим і підстав для його зменшення судом не встановлено.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 141, 270, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 , про витребування майна від добросовісного набувача- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 лютого 2022 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова