ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1085/20 Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/817/570/22 Доповідач - Хома М.В.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Майки М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 травня 2022 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 20 березня 2020 року у справі №607/1085/20 за заявою ОСОБА_1 про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

20 березня 2020 року Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 січня 2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 210,20 грн.

29 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вищевказаного судового наказу. Нововиявленою обставиною вважає факт проживання дітей разом із батьком згідно рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 17 березня 2015 року у справі №600/216/15-ц.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 травня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити. Вказує, що судом протиправно не враховано факт визначення місця проживання дітей з батьком та не визнано даний факт як нововиявлену обставину.

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін. Вказує, що неповнолітні діти проживають разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, що було враховано судом при видачі судового наказу. Крім цього, на даний час у провадженні Тернопільського міськрайонного суду перебуває цивільна справа №607/4091/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення способу участі у вихованні дітей та усунення перешкод у побаченнях з дітьми, тобто ОСОБА_2 визнає факт проживання дітей разом із матір`ю.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Сампара Н.М. не зявилися у судове засідання. Адвокат Сампара Н.М. подала суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з її зайнятістю в іншому судовому процесі, однак доказів на підтвердження вказаної обставини не подала. За таких обставин колегія суддів з врахуванням вимог ст. 372 ЦПК України не вбачає підстав для визнання причин неявки представника ОСОБА_2 поважними, та з метою недопущення порушення визначених ст. 371 ЦПК України строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_2 та його представника адвоката Сампари Н.М.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Майки М.Б. , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що наведені ОСОБА_2 обставини не є нововиявленими та були предметом оцінки судом під час прийняття рішення про видачу судового наказу.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком.

Відповідно до частин першої, другої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

За приписами частини восьмої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів (частина сьома статті 170 ЦПК України) або судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 Розділу V цього Кодексу (частина восьма статті 170 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Зазначена ОСОБА_2 обставина, яку він вважає нововиявленою а саме проживання дітей разом з ним, що визначено рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 17 березня 2015 року у справі №600/216/15-ц, не є нововиявленою.

Так, як вбачається із матеріалів справи, копію рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 17 березня 2015 року у справі №600/216/15-ц, яким визначено місце проживання дітей разом з батьком ОСОБА_2 , ОСОБА_1 додавала в якості додатка до заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів і це судове рішення наявне в матеріалах справи.

Тобто, це судове рішення було предметом оцінки суду при видачі судового наказу.

Крім цього, ОСОБА_1 на підтвердження фактичного проживання дітей разом із нею до заяви про видачу судового наказу подала довідки про реєстрацію місця проживання особи, з яких вбачається, що місцем проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 11.06.2018 року є адреса : АДРЕСА_1 , де також проживає і ОСОБА_1

ОСОБА_2 до заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами не додавав жодних інших доказів, окрім зазначеного судового рішення, на підтвердження проживання дітей разом із ним з січня 2020 року і далі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував факт визначення місця проживання дітей з батьком та не визнано даний факт як нововиявлену обставину, колегія суддів оцінює критично, враховуючи наступне.

Сама по собі наявність судового рішення від 17 березня 2015 року про визначення місця проживання дітей разом із батьком не свідчить про те, що станом на час постановлення ухвали про видачу судового наказу про стягнення аліментів 20 березня 2020 році діти фактично проживали з батьком.

Оскільки надане ОСОБА_2 в якості доказу наявності нововиявлених обставин судове рішення про визначення місця проживання дітей разом з ним було предметом судового розгляду при видачі судового наказу; окрім зазначеного рішення при видачі судового наказу суд першої інстанції врахував інші докази, які свідчать про фактичне місце проживання дітей разом з матірю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не надав інших доказів проживання дітей разом з ним станом на час видачі судового наказу, окрім рішення суду, тому відсутні підстави вважати зазначені ОСОБА_2 обставини нововиявленими.

Окрім наведеного, колегія суддів також приймає до уваги додані до відзиву на апеляційну скаргу документи, зокрема, ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 20 квітня 2022 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення способу участі у вихованні дітей та усунення перешкод у побаченні з дітьми, а також копію позовної заяви ОСОБА_2 , із змісту яких вбачається, що діти не проживають із батьком.

У даній справі відсутні нововиявлені обставини.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 червня 2022 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Бершадська Г.В.