ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м.Суми

Справа №950/2241/20

Номер провадження 22-ц/816/42/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

сторони:

позивач військова частина НОМЕР_1 ,

відповідач ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1
на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 30 вересня 2021 року, постановлену під головуванням судді Чхайло О.В., в приміщенні Лебединського районного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди.
Свої вимоги мотивує тим, що 13 лютого 2018 року о 12-22 год. в районі перехрестя вул. Флотська та пр. Миру в Приморському районі м. Маріуполя мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) з участю транспортних засобів УРАЛ -4320, д.н. НОМЕР_2 під керуванням відповідача та Chevrolet, д.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 .
Приморський районний суд м. Маріуполя постановою від 28 лютого 2018 року у справі № 266/778/18, ОСОБА_1 визнав винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
На час скоєння ДТП відповідач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 172 від 06 серпня 2018 року відповідача звільнено з військової служби в запас та виключено з 06 серпня 2018 року зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Транспортний засіб УРАЛ-4320 д.н. НОМЕР_2 належить військовій частині НОМЕР_1 .
Господарський суд Миколаївської області рішенням від 22 червня 2020 року у справі № 915/2376/19 стягнув з військової частини НОМЕР_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) суму сплаченого відшкодування в розмірі 31 349 грн 81 коп. та судовий збір в сумі 1921 грн 00 коп. Військовою частиною НОМЕР_1 здійснено виплату на користь МТСБУ 33 270 грн 81 коп. Відтак вважає, що має право зворотної вимоги до відповідача.
Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду, що полягає у виплаті на користь МТСБУ в сумі 33 270 грн 81 коп. та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.
Лебединський районний суд Сумської області ухвалою від 30 вересня 2021 року провадження у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди закрив.
В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на невідповідність ухвали суду нормам матеріального та процесуального права, передчасність та необ`єктивність висновків суду, неповне з`ясування судом обставин справи, просить ухвалу суду скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до Лебединського районного суду Сумської області.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що предметом спору у даній справі, є вимога позивача про стягнення грошових коштів в порядку регресу з відповідача, визнаного винним у скоєнні ДТП, виплачених на користь МТСБУ. Тобто внаслідок неправомірних дій відповідача військовій частині НОМЕР_1 завдано матеріальну шкоду в сумі 33 270 грн 81 коп. Отже, після сплати відшкодування на користь МТСБУ до військової частини НОМЕР_1 перейшло право вимоги в порядку регресу на стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі виплаченого відшкодування на суму 33 270 грн 81 коп.
Наголошує на тому, що згідно п. 31 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховного Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. А станом на момент здійснення виплати 19 жовтня 2020 року відповідач був звільнений з військової служби в запас.

Тому вважає, що у будь-якому випадку військова частина НОМЕР_1 має діяти не як суб`єкт владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо проходження публічної служби, а як особа у цивільно-правових відносинах, дії якої спрямовані на відшкодування завданої шкоди, що узгоджується з приписами ч. 3 ст. 17 ЦК України.

Наголошує на тому, що вказаним вище Положенням іншого звернення, зокрема до адміністративного суду, не передбачено, проте передбачено дії щодо видання виконавчого напису, які також не є діями суб`єкту владних повноважень при здійненні ним владних управлінських функцій.

Зазначає, що жодним законом не встановлено право військової частини НОМЕР_1 на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства з такими вимогами, як стягнення невідшкодованої шкоди, в той час як Положенням чітко встановлені дії військових частин, та те, що до розгляду в порядку цивільного судочинства підлягають спори щодо інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Васильця С.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду залишити без змін. Вважає ухвалу про закриття провадження у справі обґрунтованою, постановленою у повній відповідності із нормами процесуального та матеріального права. Зазначає, що цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть, якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 , який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідача адвоката Васильця С.О., який заперечує проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 13 лютого 2018 року о 12-22 год. в районі перехрестя вул. Флотська та пр. Миру в Приморському районі м. Маріуполя мала місце ДТП з участю транспортних засобів УРАЛ -4320, д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та Chevrolet, д.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 .
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області постановою від 28 лютого 2018 року у справі № 266/778/18 ОСОБА_1 визнав винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с. 8, Т. 1).

На час вчинення ДТП відповідач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія стрільця відділення снайперів взводу снайперів військової частини НОМЕР_1 (а. с. 9-10, Т. 1).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06 серпня 2018 року відповідача звільнено з військової служби в запас та виключено зі списків особового складу частини (а. с. 11, Т. 1).

Господарський суд Миколаївської області рішенням від 22 червня 2020 року у справі № 915/2376/19 стягнув з військової частини НОМЕР_1 на користь МСБУ грошові кошти у загальній сумі 31 349 грн 81 коп., з яких: 30 049 грн 81 коп. сума сплаченого відшкодування; 1300 грн сума сплачених витрат на встановлення розміру збитків та збір документів, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 1921 грн (а. с. 13-18, Т. 1).

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17 січня 2018 року № 35 «Про закріплення автомобільної техніки військової частини НОМЕР_1 за водіями» за відповідачем було закріплено вантажний Урал-4320 військовий номер НОМЕР_2 (а. с. 21, Т. 1).

Відповідно до повідомлень про безспірне списання коштів з рахунку боржника військової частини НОМЕР_1 проведено безспірне списання коштів на користь МТСБУ 20 жовтня 2020 року в сумі 27 301 грн 97 коп., а 28 жовтня 2020 року в сумі 5968 грн 84 коп. (а. с. 24-29, Т. 1).

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється, в тому числі, на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

В даній справі позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача як з винної особи заподіяну шкоду в порядку регресу в сумі 33 270 грн (яка складається зі сплаченого відшкодування та суми судового збору).

Відповідач на час ДТП проходив військову службу за контрактом та скоїв ДТП під час виконання службових обов`язків. Відносини між ним та позивачем щодо проходження військової служби врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаний із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.

Таким чином, відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з відшкодуванням шкоди внаслідок ДТП у період здійснення ним повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій військовослужбовця.

Питання щодо матеріальної відповідальності військовослужбовців станом на час виникнення спірних правовідносин (13 лютого 2018 року) були врегульовані Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджено постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23 червня 1995 року (втратило чинність на підставі Закону № 160-IX від 03 жовтня 2019 року, далі - Положення).

Відповідно до п. 10 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Згідно п. 2 Положення військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами.

У пункті 3 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

У пунктах 10-12 Положення передбачені підстави обмеженої матеріальної відповідальності, а підстави повної та підвищеної матеріальної відповідальності - у пунктах 13-15 Положення.

У разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди (пункт 31 Положення).

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Отже, цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 05 грудня 2018 року № 11-892апп18, від 12 грудня 2018 року № 14-481цс18 та від 13 лютого 2019 року № 14-524цс18.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що відповідач на день проведення виплати на користь МТСБУ був звільнений з військової служби в запас, колегія суддів зауважує, що в даному випадку спірні правовідносини виникли під час проходження відповідачем публічної служби, тому в силу статті 19 КАС України відповідний спір слід розглядати згідно правил адміністративного судочинства.

Згідно п. 1) ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

А тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що даний спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 30 вересня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2022 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина