Справа № 444/2680/21 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/811/879/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П. , Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 15 лютого 2022 року у справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу, -

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог.

В вересні 2021 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу.

В обґрунтування позову зазначав, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №3-03 від 27.06.2019 року. 27 лютого 2020 року о 16 год. 30 хв. в м. Львів, по вул. Богданівська 44, мала місце дорожньо- транспортна пригода за участю транспортного засобу BMW 525 D» д.н.з. « НОМЕР_1 » - під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «BMW 528і» д.н.з. « НОМЕР_2 » - під керуванням водія ОСОБА_3 . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «BMW 528і» д.н.з. « НОМЕР_2 ». Згідно Європротоколу від 27.02.2020 року ОСОБА_1 свою вину в скоєнні даного ДТП визнав. ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. Зазначає, що ПрАТ «СК «ВУСО» 03.03.2020 року було здійснено огляд автомобіля «BMW 528і» та складено акт (протокол) огляду транспортного засобу. Факт ДТП 27 лютого 2020 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком. На підставі страхового акту, ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи в сумі 5 253, 00 грн., згідно довідки- підтвердження. Транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №135800421 на момент ДТП 27.02.2020 року ПрАТ «СК «УСГ». ПрАТ «СК «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу №135800421 з врахуванням амортизаційного зносу та з вирахуванням розміру франшизи у розмірі 3 901, 86 грн. Недостатність страхової виплати, для повного відшкодування завданої шкоди, відповідач на думку позивача повинен виплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою ПрАТ «СК «УСГ», що складає - 1 351,14 грн. Відшкодувавши матеріальну шкоду заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 27.02.2020 року, ПрАТ «СК «ВУСО» отримав право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 1 351, 14 грн. Наголошує, що 16 листопада 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір № 16/11/2020 про відступлення права вимоги від 16 листопада 2020 року та до нього перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.

На підставі вищевказаного просив стягнути з ОСОБА_1 в його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 1 351,14 грн.; витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 908, 00 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 8 348,60 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 15 лютого 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 завданих збитків в порядку регресу у розмірі 951 (девятсот пятдесят одну) грн. 14 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 витрат по сплаченому судовому зборі у розмірі 908 (девятсот вісім) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 3712 (три тисячі сімсот дванадцять) грн. 05 коп.

У позовних вимогах Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 в його користь завданих збитків в порядку регресу у розмірі 400 (чотириста) грн. 00 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 4636 (чотири тисячі шістсот тридцять шість) грн. 55 коп. відмовлено.

У клопотанні представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кожан Андрія Васильовича про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп. відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає висновки суду невірними, оскільки судом не враховано те, що на момент ДТП між відповідачем та ПрАТ «СК «УСГ» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вказує, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Окрім цього, зазначає, що суд безпідставно відмовив в стягненні 6000грн. витрат на професійну правничу допомогу. Факт оплати послуг не є обов`язковою передумовою можливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у разі, що стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, подано необхідні докази, які підтверджують надання відповідних послуг щодо розгляду конкретної справи.

Просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 15 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволення позову відмовити.

ФОП ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін , а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Встановлено, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №3-03 від 27.06.2019 року (надалі Договір), предметом якого є майнові інтереси ОСОБА_3 (надалі Страхувальник) пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «BMW 528і» д.н.з. « НОМЕР_2 », що вбачається з копії даного договору (а.с.5-8).

У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника - ОСОБА_3 страхове відшкодування.

27 лютого 2020 року о 16 год. 30 хв. в м. Львів, по вул. Богданівська 44, мала місце дорожньо- транспортна пригода за участю транспортного засобу марки "BMW 525 D2, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 (відповідача) та автомобіля марки «BMW 528і», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 .

В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб марки «BMW 528і», номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується копією повідомлення про дорожньо-транспорту пригоду (надалі повідомлення) від 27.02.2020 року (а.с.9).

Відповідно до повідомлення (європротоколу) від 27.02.2020 року, відповідач 27.02.2020 року о 16 год. 30 хв. в м. Львів, по вул. Богданівська 44, керуючи автомобілем «BMW 525 D» д.н.з. « НОМЕР_1 », не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, рухаючись заднім ходом спричинив зіткнення з автомобілем «BMW 528і» д.н.з. « НОМЕР_2 », який був припаркований, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, чим порушив ПДР України.

Відповідно до Європротоколу від 27.02.2020 року ОСОБА_1 свою вину в скоєнні даного ДТП визнав.

Судом встановлено, що потерпіла особа від вищезазначеної ДТП - ОСОБА_3 (власник автомобіля «BMW 528і» д.н.з. « НОМЕР_2 ») звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування.

ПрАТ «СК «ВУСО» 03.03.2020 року було здійснено огляд автомобіля «BMW 528і» д.н.з. « НОМЕР_2 » та складено акт (протокол) огляду транспортного засобу - заява на виплату, фото- таблицю пошкоджень, що вбачається з їх копій долучених позивачем до матеріалів справи (а.с.12-13).

Факт ДТП 27 лютого 2020 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується копією страхового акту №2016066-1 від 11.03.2020 року (а.с. 20).

Виконуючи взяті на себе зобов`язання згідно Договору №3-03 від 27.06.2019 року, на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» (надалі - ЗУ «Про страхування») та ст. 993 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи, а саме ОСОБА_3 , в сумі 5 253, 00 грн., згідно довідки- підтвердження заліку страхового відшкодування від 11.03.2020 року (а.с.21).

Транспортний засіб, яким керував відповідач, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №135800421 на момент ДТП 27.02.2020 року ПрАТ «СК «УСГ».

ПрАТ «СК «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу №135800421 з врахування амортизаційного зносу та з вирахуванням розміру франшизи у розмірі 3 901, 86 грн.

З наведеного вбачається, що різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою ПрАТ «СК «УСГ» склала - 1 351,14 грн.

Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 11.03.2020 року, що підтверджується копією довідки- підтвердження заліку страхового відшкодування.

Відшкодувавши матеріальну шкоду заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 27.02.2020 року, ПрАТ «СК «ВУСО» отримав право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 1 351, 14 грн.

16 листопада 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_2 (Новий кредитор) укладено Договір № 16/11/2020 про відступлення права вимоги від 16 листопада 2020 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №3-03 від 27.06.2019 року (а.с.22-24).

Позиція Апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що так як розмір завданих збитків становить в сукупності 5253,00 грн. з яких ПрАТ «СК «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу №135800421 з врахування амортизаційного зносу та з вирахуванням розміру франшизи у розмірі 3 901, 86 грн., та різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою ПрАТ «СК «УСГ» складає 1 351,14 грн., до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 951,14 грн. страхового відшкодування (1351,14 грн. (загальна сума відшкодування) -400 грн. (вартість за роботу - полірування переднього бамперу)).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступник) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі

№ 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Встановивши, що вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_1 , перевищує стягнутий на користь позивача розмір страхового відшкодування, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 як винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків та стягнутим страховим відшкодуванням.

Верховний Суд в постанові від 13 травня 2019 року (справа №522/538/17) прийшов до аналогічних висновків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стягнення підлягає 951 грн 14 коп., яка обрахована за мінусом вартості роботи за полірування переднього бамперу.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Колегія суддів вважає, що висновки надані стороною позивача є належними та допустими доказами, та в сукупності з іншими матеріалами справи підтверджують позовні вимоги. Разом з тим, відповідачем не надано належних доказів на їх спростування.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь 6 000 грн. витрат на правову допомогу, то колегія суддів вважає такі безпідставними.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В постанові у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

У постанові Верховного Суду у справі № 922/2604/20, вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 в цій частині до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367,368, п.1.ч.1 ст.374,375,381,382,384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 15 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова не підлягає оскарженню в касаційному порядку у відповідності до п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 червня 2022 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.