Справа № 473/544/22
УХВАЛА

"15" лютого 2022 р. Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Старжинська О.Є.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ТОВ «ВВС-Факторинг» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

15.02.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до ТОВ «ВВС-Факторинг» (далі відповідач) про визнання виконавчого напису, вчиненого 26.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, реєстровий номер 20901 про стягнення з неї на користь ТОВ «ВВС-Факторинг» кредитної заборгованості в сумі 6970 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису з однієї підстави визначеної у ст. 149 ЦПК України - ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Позивач звернулася до суду з немайновою позовною вимогою.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Відтак, у даному випадку, судом не встановлено що вжиття заходів забезпечення позову може будь-яким чином забезпечити виконання рішення про задоволення позову, а їх невжиття - ускладнити або унеможливити таке виконання.

З цих підстав, суд відхиляє таку підставу для вжиття заходів забезпечення позову як істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Аналогічно, спосіб захисту, визначений позивачем, як ефективний, у вигляді визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є вичерпним, не підлягає довільному тлумаченню та у випадку задоволення позову повністю реалізується судовим рішенням, що набере законної сили, та позивач не матиме необхідності ініціювати інші судові провадження для припинення виконання виконавчого напису, оскільки статтею 129 Конституції України визначено однією з основних засад судочинства обов`язковість судового рішення, та станом на дату розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд не може ставити під сумнів імперативність вказаної норми Конституції України для приватного виконавця, що бере участь у виконавчому провадженні, та припускати без належних для того підстав, що після отримання рішення суду про задоволення позову приватний виконавець знехтує положеннями Конституції України та продовжить виконувати виконавчий напис.

Щодо поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача суд звертає увагу на таке.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом.

У постанові Верховного Суду від 14.08.2019 р. (справа № 569/8884/17), суд касаційної інстанції зазначив, що захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис.

Положеннями ст. 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Наявність у особи вказаного права не становить предмет доказування у даній справі, оскільки в межах даного спору про захист цього права позивач не звертався, відтак питання неможливості чи утруднення поновлення порушеного права судом не досліджується за критерієм наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Проте, у заяві (в поєднанні з позовними вимогами) йдеться про захист майнового інтересу: заявник має потребу у отриманні заробітної плати, яка після її виплати стане власністю заявника.

Відтак суд повинен перевірити, чи буде утрудненим поновлення цього порушеного інтересу у випадку стягнення частини заробітної плати до прийняття рішення про задоволення позову та чи буде дотримано баланс інтересів стягувача і боржника при задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Так відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Вказаною нормою передбачено обов`язок стягувача повернути боржнику кошти у випадку задоволення позовної вимоги.

Вказаний обов`язок є імперативним та не дозволяє суду дійти обґрунтованих припущень, що у випадку задоволення позову стягувач за виконавчим написом не виконає вимоги положень зазначеного закону.

При цьому, як вбачається судом з матеріалів справи, позивач не надає постанову про звернення на заробітну плату та доказів про те, що офіційно працює, постанова направлена роботодавцю та її виконання реалізується утриманням заробітку заявника.

В свою чергу, існування заборгованості, яка підтверджена обов`язковим для виконання виконавчим написом, дає особі, на користь якої його вчинено, підґрунтя для «законного сподівання» на отримання такої заборгованості.

Протилежні сторони позивач та відповідач рівною мірою очікують на ефективні засоби захисту.

Суд зауважує, що заявником не обґрунтовано, чому його майновий інтерес превалює над майновим інтересом іншої особи (адекватність заходу забезпечення позову вимогам позову, задля забезпечення яких він вживається).

Саме по собі звернення з відповідним позовом не може сприйматися судом в якості такого обґрунтування.

Заявник не довів, що можливе утримання з його заробітної плати у розмірі 20 % зачіпає його життєво важливі потреби (харчування, лікування тощо) чи ставить його у скрутне матеріальне становище (наявність фінансових зобов`язань тощо) або ж має безпосередній та суттєвий вплив на забезпечення потреб третіх осіб, які перебувають на утриманні заявника (неповнолітні діти, непрацездатні батьки та ін.).

З огляду на це, на думку суду, забезпечення позову в умовах конкуруючих майнових інтересів стягувача і боржника призведе до порушення балансу таких інтересів у вигляді повної реалізації майнового інтересу боржника за рахунок абсолютного блокування реалізації майнового інтересу стягувача.

Крім того, суд наголошує, що станом на дату розгляду заяви виконавчий напис не має статусу такого, що не підлягає виконанню, а тому є обов`язковим до виконання.

При цьому, демонстрація судом задоволенням заяви можливості тривалий час уникати виконання обов`язків боржника у виконавчому провадженні не є в межах встановлених обставин необхідною у демократичному суспільстві.

Суд наголошує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 висловилась щодо того, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що заява про вжиття заходів забезпечення позову не може вважатися обґрунтованою та не підлягає задоволенню з підстав, наведених вище.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153,247,261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову до ТОВ «ВВС-Факторинг» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів.

Суддя: О.Є. Старжинська