П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Кондора Р. Ю., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря Волощук В. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 червня 2021 року, ухвалене суддею Лемак О. В., повний текст рішення складено 29 червня 2021 року, по справі за позовом Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про витребування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2017 року Ужгородська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради пред`явила позов до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про витребування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Свої вимоги мотивували тим, що Ужгородською місцевою прокуратурою в ході здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000034 від 04.04.2016, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави з метою захисту інтересів територіальної громади міста Ужгорода.

Так, 14 жовтня 2014 року державним кадастровим реєстратором управління Держземагенства в Ужгородському районі за наслідками розгляду технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано земельну ділянку за кадастровим номером :45:001:0531.

В подальшому, 25 листопада 2014 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. зареєстровано право приватної власності на вказану земельну ділянку за громадянином ОСОБА_2 .

Підставою для присвоєння кадастрового номеру вказаній земельній ділянці та подальшої реєстрації права власності за ОСОБА_2 слугував державний акт на право приватної власності на землю І-ЗК № 038780 від 29.12.2002, згідно якого ОСОБА_2 , який мешкає в АДРЕСА_2 , на підставі рішення IV сесії IV скликання ІІ засідання Ужгородської міської ради від 27.06.2002 року, передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,10 га, розташована на території АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Водночас встановлено, що жодного рішення про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки Ужгородською міською радою ніколи не приймалось.

Про це свідчить лист виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 01.08.2016 за №2352/03-18, згідно якого інформація щодо надання земельних ділянок гр. Менделю в районі вул. Верховинської у відділі землекористування відсутня. Крім цього, в Державному акті на право приватної власності на землю І-ЗК № 038780 від 29.12.2002 зазначено, що спірну земельну ділянку видано на підставі рішення IV сесії IV скликання ІІ засідання Ужгородської міської ради від 27.06.2002 року. Однак аналізом всіх рішень Ужгородської міської ради за вказану дату встановлено, що рішення про надання ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки не приймалось.

В цей же час встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю І-ЗК № 038780 від 29.12.2002, а також технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є підробленими.

Зокрема, на державному акті підроблено підпис міського голови Погорєлова В. В. та інженера-землевпорядника ОСОБА_4 . Крім того, підпис у верхньому лівому куті завдання на виконання робіт, у нижній частині аркуша списку межових знаків, прийнятих на зберігання, а також на другому аркуші заяви про державну реєстрацію земельної ділянки виконаний не громадянином ОСОБА_2 , а іншою особою. В державному акті на право приватної власності на землю І-ЗК № 038780 вказано, що земельна ділянка, яка виділена ОСОБА_2 , межує із землями громадян ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Проте, на момент складання цього державного акту це було неможливо, оскільки у вказаному районі громадянка ОСОБА_8 отримала земельну ділянку тільки 26.01.2007 року (рішення Ужгородської міської ради № 198 від 26.-1.2007), а громадянин ОСОБА_5 в загалі таку не отримував (лист виконкому Ужгородської міської ради № 2352/03-18 від 01.08.2016). Згідно висновку судової технічної експертизи документів № 4/243 від 10.08.2017 року бланк державного акту на право приватної власності на землю І-ЗК № 038780 відповідає встановленим зразкам аналогічних бланків документів виготовлених поліграфічним комбінатом «Україна». Відбиток гербової печатки на внутрішньому боці першої сторінки акту на право приватної власності на землю І-ЗК № 038780 нанесений за допомогою кліше.

Як вбачається з листа виконкому Ужгородської міської ради № 620/03-18 від 04.03.2016 року, всі другі примірники бланків державних актів передані в управління Держгеокадастру в Ужгородському районі. Згідно листа вказаного управління № 10-709-99.3-1039/2-16 від 21.03.2016 року, державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 038780 до управління не передавався.

Згідно інформації відділу в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області від 07.03.2017 року № 9-709-0.10-621/2-17, в державному фонді документації відсутні документи, що свідчать про видачу чистого (незаповненого) бланку державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 038780 з відміткою про його отримання.

В матеріалах технічної документації із землеустрою наявна копія недійсного паспорту ОСОБА_2 , оскільки паспорт, який був використаний на підтвердження особи ОСОБА_2 при розгляді технічної документації управлінням Держземагенства та при реєстрації права власності нотаріусом за ОСОБА_2 , ним був втрачений 24.05.2013 року, про що свідчить його відповідна заява, подана до Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області 26 травня 2013 року, а також висновок за результатами розгляду вказаної заяви від 28. 05.2013 року.

Отже, на державному акті, крім підробки підписів, наявні неправдиві відомості, що тільки підтверджує те, що вказана земельна ділянка не передавалась ОСОБА_2 . При цьому другий примірник вказаного акта відсутній. Водночас, сам ОСОБА_2 навіть не знав, що став власником земельної ділянки, оскільки така оформлена на втрачений ним паспорт, жодних документів, які стосуються цих питань, він не підписував.

Із цього слідує, що право власності територіальної громади міста Ужгорода порушено, а саме в незаконний спосіб, на підставі підроблених документів.

Водночас, земельна ділянка з кадастровим номером :45:001:0531 була відчужена за договором купівлі-продажу від 25 листопада 2014 року ОСОБА_3 , який у подальшому 19 лютого 2015 року продав вказану ділянку громадянці ОСОБА_1 .

Отже, прокурор констатує про відсутність волевиявлення територіальної громади міста Ужгорода як безпосередньо, так і в особі уповноваженого органу (Ужгородської міської ради) на відчуження земельної ділянки площею 0,10 га за кадастровим номером :45:001:0531 ОСОБА_2 , оскільки форма такого волевиявлення - рішення Ужгородської міської ради, відсутня, а правовстановлюючі документи на земельну ділянку підроблені.

Оскільки ОСОБА_1 володіє земельною ділянкою площею 0,10 га за кадастровим номером :45:001:0531 незаконно, справжнім власником земельної ділянки є територіальна громада міста Ужгорода, прокурор просить витребувати цю земельну ділянку на користь територіальної громади та повернути її до земель комунальної власності, використовуючи правовий механізм, закріплений ст. ст. 387, 388, 1212 ЦК України. Рішення про державну реєстрацію права власності від 19.02.2015 року, індексний номер 19466033 (а.с.2-11).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29 червня 2021 року позов задоволено. Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності від 19.02.2015, індексний номер 19466033, на земельну ділянку кадастровий номер :45:001:0531, площею 0,10 га. Витребувано земельну ділянку площею 0,10 га за кадастровим номером :45:001:0531, від ОСОБА_1 та повернути таку до земель комунальної власності. Вирішено питання про судові витрати (а.с.172-177).

На це рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Зазначає про відсутність повноважень прокуратури на представництво інтересів Ужгородської міської ради та недотримання обов`язкової процедури, передбаченої вимогами частини 4 статті 23 Закону «Про прокуратуру». Крім того, вважає, що органи прокуратури не мають повноважень на пред`явлення від імені територіальної громади в особі відповідної місцевої ради позовів про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позов ґрунтується на тому, що спірна земельна ділянка вибула із володіння територіальної громади м. Ужгорода, в незаконний спосіб. Однак, такі твердження, на думку апелянта, є припущенням, оскільки це не доведено належними та допустимими доказами. Кримінальне провадження уже більше п`яти років не розслідувано, а винних осіб до відповідальності не притягнуто. Власник земельної ділянки не зазнав жодних втрат матеріального характеру, оскільки ця ділянка все одно могла бути виділена іншій особі на безоплатній основі, в той час як ОСОБА_1 сплатила за неї ОСОБА_3 15 000 доларів США. Придбавши спірну земельну ділянку ОСОБА_1 набула статусу добросовісного набувача, так як не знала і не могла знати про незаконний спосіб її приватизації. Строк позовної давності пропущено. З огляду на це ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, в задоволенні позову прокуратури відмовити (а.с.180-192).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити.

Представник Закарпатської обласної прокуратури прокурор Андрейчик А. М. проти апеляційної скарги заперечила та просила її відхилити.

Решта учасників справи у судове засідання в апеляційній інстанції не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що право власності територіальної громади міста Ужгорода порушено, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :45:001:0531 площею 0,10 га вибула з їх володіння у незаконний спосіб, на підставі підроблених документів.

Такі висновки місцевого суду є помилковими, зроблені без належного з`ясування усіх обставин справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог (п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.

Статтею 43 ЦПК України серед іншого визначено, що учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, за цими правилами суд надає оцінку доказам, які є в матеріалах справи та на які сторони посилаються, як на підтвердження своїх вимог та заперечень, та не може вважати встановленими факти, які не підтверджені наявними у справі доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених обставин є обов`язковим, оскільки такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 43,57 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 229 ЦПК України, визначено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази/

З матеріалів справи слідує, що Ужгородська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради пред`явила позов до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про витребування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Свої вимоги мотивували тим, що Ужгородською місцевою прокуратурою в ході здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000034 від 04.04.2016, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави з метою захисту інтересів територіальної громади міста Ужгорода.

Так, 14 жовтня 2014 року державним кадастровим реєстратором управління Держземагенства в Ужгородському районі за наслідками розгляду технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано земельну ділянку за кадастровим номером :45:001:0531.

В подальшому, 25 листопада 2014 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. зареєстровано право приватної власності на вказану земельну ділянку за громадянином ОСОБА_2 .

Підставою для присвоєння кадастрового номеру вказаній земельній ділянці та подальшої реєстрації права власності за ОСОБА_2 слугував державний акт на право приватної власності на землю І-ЗК № 038780 від 29.12.2002, згідно якого ОСОБА_2 , який мешкає в АДРЕСА_2 , на підставі рішення IV сесії IV скликання ІІ засідання Ужгородської міської ради від 27.06.2002 року, передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,10 га, розташована на території АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

У позовній заяві прокурор зазначає, що жодного рішення про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки Ужгородською міською радою ніколи не приймалось.

Крім цього, державний акт на право приватної власності на землю І-ЗК № 038780 від 29.12.2002, а також технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є підробленими.

Із цього слідує, на думку прокурора, що право власності територіальної громади міста Ужгорода порушено, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :45:001:0531 площею 0,10 га вибула з володіння територіальної громади міста Ужгорода у незаконний спосіб, на підставі підроблених документів.

Надалі, земельна ділянка з кадастровим номером :45:001:0531 була відчужена за договором купівлі-продажу від 25 листопада 2014 року ОСОБА_3 , який у подальшому 19 лютого 2015 року продав вказану ділянку громадянці ОСОБА_1 .

На підтвердження своїх вимог прокурор посилається на матеріали кримінального провадження № 0000034 від 04.04.2016, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, в рамках яких, на думку прокурора, й було здобуто докази підробки державного акту, а також технічної документації.

Для з`ясування усіх обставин справи та перевірки їх доказами, ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року зобов`язано сектор дізнання Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надати апеляційному суду інформацію про досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000034 від 04.04.2016. До інформації також зобов`язано додати копії відповідних процесуальних документів.

Оскільки перша вимога апеляційного суду виконана не була, ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року повторно зобов`язано сектор дізнання Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надати апеляційному суду інформацію щодо стану досудового розслідування, зокрема коли саме порушено і на якій стадії це розслідування знаходиться.

З відповіді Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області слідує, що на даний час досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженні триває, підозру жодній особі не оголошено.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

У даному випадку кримінальне провадження по факту підробки державного акту на право приватної власності на землю І-ЗК № 038780 від 29.12.2002 р., а також технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 розпочато в 2016 році.

Станом на теперішній час досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженні триває, підозру жодній особі не оголошено. При цьому на підтвердження своїх вимог, прокурор посилається на матеріали цього кримінального провадження № 0000034, у тому числі на висновок експертизи, зроблений в рамках цього кримінального провадження.

Водночас колегія суддів констатує, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Допустимим доказом у рамках даної справи є вирок суду чи ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності. Саме у цьому вироку чи ухвалі про закриття кримінального провадження має бути встановлено чи мали місце ці дії та чи вчинені вони тією чи іншою особою. Усі інші докази не є належними, достатніми та допустимими для підтвердження наведених прокурором фактів підробки документів.

У судовому засіданні в апеляційній інстанції прокурор вказує на незаконність виділення земельної ділянки ОСОБА_2 , посилаючись на докази, здобуті в рамках кримінального провадження, яке ще не завершене. Однак, визнати ці докази (у тому числі висновок почеркознавчої експертизи № 4/242 від 10.08.2017 року) належними, допустимими та достатніми в рамках даної цивільної справи неможливо. Оцінка цих доказів в рамках кримінального провадження не надавалася, їх правомірність чи неправомірність не підтверджена.

За цих обставин позов Ужгородської окружної прокуратури до задоволення не підлягає, оскільки є передчасний.

Враховуючи наведене, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 червня 2021 року скасувати.

В задоволенні позову Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про витребування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію права власності відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 липня 2022 року.

Головуючий:

Судді: