Справа № 185/3094/22
Провадження № 2/185/2241/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 червня 2022 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Шаповалової І.С., за участю секретаря судового засідання Величко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду міста Павлограда Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Центр надання адміністративних послуг Павлоградської міської ради, про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, в якому просила суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 12 жовтня 2007 року укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори, реєстровий № 1-5230 та скасувати реєстрацію права власності від 12 жовтня 2007 року, реєстраційний № 2411821, за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 12 жовтня 2007 року укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори, реєстровий № 1-5230.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 12 жовтня 2007 року вона відчужила квартиру АДРЕСА_1 на користь своєї доньки шляхом укладення договору дарування. Однак, вона не розуміла наслідки укладеної угоди саме договору дарування, була впевнена, що складає заповіт на користь доньки.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Центру надання адміністративних послуг Павлоградської міської ради в судове засідання не з`явились, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши що при ухваленні судового рішення покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши обставини, факти та відповідні їм правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що 12 жовтня 2007 року позивач відчужила квартиру АДРЕСА_1 , на користь своєї доньки шляхом укладення договору дарування. /а.с.5-6/

Її внутрішнє волевиявлення було направлено саме на розпорядження майном, що їй належало квартирою АДРЕСА_1 на випадок її смерті, згідно з положеннями ст.1233 Цивільного Кодексу України.

Окрім цього вона не мала наміру відчужувати належну їй квартиру на користь доньки ані на час укладання вищевказаного правочину від 12 жовтня 2007 року, ані на теперішній час шляхом укладення договору дарування.

Таким чином, під час вчинення правочину 12 жовтня 2007 року, вона не розуміла наслідки укладеної угоди саме договору дарування, оскільки була впевнена, що складає заповіт на користь відповідача.

Вказаний договір дарування позивач укладала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 , на момент розгляду справи останній помер, оскільки на момент смерті позивач проживала разом з померлим чоловіком, вона є спадкоємцем першої черги за законом, вказаний факт ніким не оспорювався і на час розгляду справи не оспорюється, а тому позивач набула право власності в порядку спадкування за законом як спадкоємець першої черги.

Згідно пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб`єкта, предмету або інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутністю якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була би укладена.

Отже, правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним і у разі встановлення судом певних обставин може бути визнаний недійсним. Водночас при вирішенні такого спору слід ураховувати, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

У разі якщо сторона спірного правочину була обізнана або не могла не бути обізнана стосовно обставин, щодо яких стверджує про наявність помилки, це виключає застосування наведених норм статті 229 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 911/1171/18, від 04.06.2019 у справі № 910/9070/18.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Окрім цього, статтею 203 Цивільного Кодексу України (частинами 2 та 5), передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи положення ч.1 ст.215 Цивільного Кодексу України, підставою недійсності правочину є недержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст. 216 Цивільного Кодексу України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Судом встановлено, що 27.07.2017 року було проведено державну реєстрацію оспорюваного правочину та до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права власності №21586044 з присвоєнням реєстраційного номеру об`єкту нерухомого майна № 124 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:36335994 від 27.07.2017 року.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на встановлені судом обставини та з урахуванням визнання позову відповідачем.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Центр надання адміністративних послуг Павлоградської міської ради, про визнання правочину недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 12 жовтня 2007 року укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори, реєстровий № 1-5230.

Скасувати реєстрацію права власності від 27.07.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: запис про реєстрацію права власності №21586044 з присвоєнням реєстраційного номеру об`єкту нерухомого майна № 124 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:36335994 від 27.07.2017 року за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 12 жовтня 2007 року укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори, реєстровий № 1-5230.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин

Суддя І.С. Шаповалова