КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №760/8645/13 Головуючий у І інстанції Козленко Г.О.
Провадження №22-ц/824/3858/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

29 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, що діє від власного імені і як законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 , на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 серпня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом, в якому просило суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру за АДРЕСА_1 , загальною площею 46,80 кв. м. та житловою площею 29,70 кв. м., яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

Свій позов обґрунтовував тим, що 28 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2614/0308/88-002, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати позичальникові кредит у сумі 112000,00 доларів США, а відповідач ОСОБА_3 , який є позичальником, зобов`язувався повернути наданий кредит та сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, 28 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку наступне майно, а саме квартиру за АДРЕСА_1 , загальною площею 46,80 кв. м. та житловою площею 29,70 кв. м., що належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Оскільки ОСОБА_3 належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань за договором кредиту, чим порушував умови укладеного договору, у нього виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 01 березня 2013 року становила 2 093 246,64 гривень., а саме: заборгованість за кредитом - 857928,65 грн.; заборгованість по відсотках - 474511,38 грн.; пеня - 760806,61 грн.

Виходячи з того, що добровільно сплатити дану суму відповідач відмовлявся, позивач в рахунок погашення заборгованості просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за АДРЕСА_1 .

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 серпня 2013 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28 березня 2008 року - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,80 кв.м., житловою площею 29,70 кв.м. Стягнуто в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2614/0308/88-002 від 28 березня 2008 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що оскільки предметом іпотеки є квартира в якій проживає апелянт та її неповнолітня дочка, то договір іпотеки мав укладатись лише за попередньою згодою органу опіки та піклування. Отже цей договір є недійсним. За таких обставин вказує, що спір розглянуто судом за неналежного складу сторін, прийнято до розгляду неналежні та недостовірні докази.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

ТОВ «Кредитні ініціативи» заперечує проти апеляційної скарги. Зазначає, що в судовому порядку договір іпотеки недійсним не визнавався, отже діє презумпція правомірності правочину.

Крім того, наголошує на тому, що на момент укладення іпотечного договору у спірній квартирі ніхто не проживав та не був зареєстрований, що підтверджується довідками, які були надані банку ОСОБА_3 від 16 січня 2008 року та від 17 березня 2008 року.

На підставі викладеного ТОВ «Кредитні ініціативи» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін .

ОСОБА_1 та її представник адвокат Чичков К.К. в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду належним чином повідомлявся.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю, з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що 28 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» ( далі - ПАТ «Сведбанк»), який є правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2614/0308/88-002, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати позичальникові кредит у сумі 112000,00 доларів США, а позичальник зобов`язувався повернути наданий кредит та сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, 28 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку наступне майно, а саме квартиру за АДРЕСА_1 , загальною площею 46,80 кв. м. та житловою площею 29,70 кв. м., що належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. З моменту відступлення банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 28 березня 2008 року № 2614/0308/88-002 позичальником згідно якого є ОСОБА_3 .

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 112000,00 доларів США.

Відповідач ОСОБА_3 неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 01 березня 2013 року має прострочену заборгованість:

- за кредитом - 107335,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 857928,65 грн.,

- по відсотках - 59365,87 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 474511,38 грн.

Оскільки, боржник систематично порушував взяті на себе обов`язки за договором зі сплати кредиту, йому була нарахована неустойка, а саме пеня - 95 184,11 дол. США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складала 760 806,61 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 01 березня 2013 року становить 2 093 246,64 гривень., яка включає в себе: заборгованість за кредитом - 857928,65 грн.; заборгованість по відсотках - 474511,38 грн.; пеня - 760806,61 грн.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження неналежного виконання відповідачем умов договору, на підставі наданих доказів суд дійшов висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказані норми процесуального закону встановлюють порядок та спосіб апеляційного оскарження судового рішення, який можливий у тому разі, коли суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

На стадії апеляційного провадження, під час якої вирішується питання про можливість прийняття апеляційної скарги особи, що не брала участі у справі, та яка вважає, що ухваленим рішенням порушені її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, суд апеляційної інстанції установлює, чи дійсно мало місце порушення таких прав, свобод, інтересів та обов`язків у зв`язку із ухваленим рішенням, та в залежності від установленого вчиняє відповідні процесуальні дії.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 січня 2020 року у справі № 2-1426/08, постанові від 30 січня 2020 року у справі № 646/6461/17 особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують або припиняють права або обов`язки цих осіб. Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки них осіб. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 1715/2798/12 також зазначається, що в залежності від того, чи вирішувалось судовим рішенням питання про права та обов`язки особи, яка його оскаржує, визначається право на оскарження такого рішення. Судове рішення, що оскаржується особою, яка не залучалась до розгляду справи, повинно безпосередньо впливати на обсяг прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

У постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 320/915/19 міститься висновок про те, що за змістом статті 392 ЦПК України право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

У постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 2- 4392/09, постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 638/21181/15-ц, постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 705/2-1281/2010 передбачено, що особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, провадження № 61-41547св18.

Таким чином, суд апеляційної інстанції переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції слід встановити наявність у особи, яка подала апеляційну скаргу, права на оскарження судового рішення та перевірити, чи вирішив суд першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи у суді першої інстанції.

Вирішення такого питання є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що судовим рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті судового рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що судовим рішенням суду першої інстанції не вирішено питання про права та інтереси особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 127/4368/18 (провадження № 61-1258св19), від 4 листопада 2020 року у справі № 215/6648/15-ц (провадження № 61-2519св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 318/3230/13-ц (провадження № 61-15711св19), від 3 березня 2021 року у справі № 333/537/13-ц (провадження № 61-17767св19) та від 7 квітня 2021 року у справі № 202/2158/16-ц (провадження № 61-22913св19).

Вирішуючи питання про те, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків заявника, колегія суддів виходить з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції не встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду справи було вирішено питання про права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з урахуванням наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 був власником квартири кв. АДРЕСА_1 , яку він передав в іпотеку.

Спір виник між власником квартири іпотекодавцем, який є боржником за кредитним договором і новим кредитором ТОВ «Кредитні ініціативи». Підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є договір іпотеки.

ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_2 зареєстровані у спірній квартирі, отже мають право на проживання в цій квартирі.

Разом із тим, оскільки вони не були власниками квартири і кредитору не були надані відомості про їх реєстрацію в квартирі, вони не були ні учасниками договору, ні учасниками судового розгляду в даній справі.

Посилання скаржниці на те, що договір іпотеки є недійсним в силу неотримання згоди органу опіки та піклування на його укладення, отже суд безпідставно звернув стягнення на предмет іпотеки не можуть бути сприйняті судом апеляційної інстанції, оскільки цивільним законодавством встановлена презумпція правомірності правочину. Договір іпотеки ОСОБА_1 в судовому порядку не оскаржений, отже він є дійсним.

Оскаржуваним рішенням суду не вирішувались право скаржниці та її дочки на проживання у спірній квартирі, оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки лише запускає процедуру, яка полягає у низці дій органів виконавчої служби та інших уповноважених органів направлених на реалізацію предмета іпотеки з прилюдних торгів, внаслідок яких може бути змінений власник квартири, але не вирішується питання про виселення зареєстрованих в квартирі осіб. Право на проживання зареєстрованих осіб в квартирі може бути вирішене лише у випадку пред`явлення до них вимоги про виселення. Однак така вимога не була предметом даного позову.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси права та обов`язки такої особи не вирішувалося.

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення не вирішувало питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 та неповнолітньої ОСОБА_2 .

Отже апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Керуючись ч.3 ст. 362 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, що діє від власного імені і як законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 , на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 серпня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 червня 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді: