КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/8884/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4339/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року у складі судді Шаповалової К.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 89 150 грн та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, відповідач був прийнятий на посаду водія до ТОВ «АРКА ХАИТЕК» у відповідності до наказу 21-К від 29.12.2017, а у подальшому звільнений за власним бажанням у відповідності до наказу №1- від 26.02.2021.

У зазначений період відповідач виконував обов`язки водія та працював безпосередньо під керівництвом позивача. Під час вказаного періоду між позивачем та відповідачем встановились нормальні ділові стосунки та останній неодноразово звертався до позивача з приводу особистих прохань, в тому числі з приводу надання у позику відповідних коштів.

В період часу з 04.05.2020 по 02.03.2021 ОСОБА_1 після чисельних звернень ОСОБА_2 було надано останньому в якості позики гроші, які перераховувались на відповідні карткові рахунки відповідача. Відповідні договори позики укладались в усній формі, як це передбачено чинним законодавством України.

За весь час відповідачу було надано у позику в сумі 89 150 грн. Зазначене підтверджується довідкою АТ «Альфа-Банк» від 29.03.2021.

За усною домовленістю між сторонами, відповідач зобов`язувався повернути кошти у певний термін, або у разі звільнення з роботи, проте після звільнення кошти повернуті не були.

У зв`язку з чим ОСОБА_1 з метою відновлення своїх порушених прав звернувся у суд із позовом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.12.2021 вирішено питання судових витрат на професійну справничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що районний суд ухвалюючи рішення не звернув уваги на те, що відповідач у своєму відзиві та в судовому засіданні, підтвердив перерахування коштів позивачем на картковий рахунок відповідача, вказуючи лише, що грошові кошти використовувались для заправлення автомобілів та придбання цифрових продуктів для позивача, тобто факт отримання коштів не заперечував і не заперечує, що підтверджує наявність заборгованості позивачем в сумі 89 150 грн. Зазначаю, що невідомо куди і на які потреби використовував відповідач перераховані грошові кошти, які він надавав виключно по його проханню.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Войтенко І.В. в інтересах ОСОБА_2 просить рішення районного суду, яке постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказано, що відповідач дійсно працював у позивача, проте доказів отримання у борг коштів на суму 89 150 грн не підтверджено жодними доказами.

Зазначено, що відповідач отримував кошти від позивача, проте не на підставі договору позики, а у зв`язку з виконанням доручень позивача пов`язаних з виконанням посадових обов`язків, а саме перерахування коштів не може свідчити про наявність боргових зобов`язань перед позивачем.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку (а.с 239), тому колегія суддів відповідно до вимог ч.1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника позивача, які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до ТОВ "Арка Хайтек" на посаду водія з січня 2018 року, що підтверджується наказом від 29 грудня 2017 року № 21-К, підписаний директором товариства. Крижановським О.С. (а. с. 17).

28 лютого 2021 року ОСОБА_2 був звільнений із займаної посади за власним бажанням, що підтверджується наказом від 26 лютого 2021 року № 1-, підписаний керівником підприємства ОСОБА_1 (а. с. 18).

З інформації про заявку із штампом АТ "Альфа-Банк", в яких міститься дані: дата операції, сума операції та призначення платежу "поповнення рахунку клієнта Альфа-Банку" до картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 відкритої у АТ "Альфа-Банк" " (а. с. 19-44).

Відповідно до довідки АТ "Альфа-Банк" від 29 березня 2021 року у період з 04 травня 2020 року по 02 березня 2021 року ОСОБА_1 зі свого рахунку на рахунок № НОМЕР_2 перерахував 75 050 грн, а на рахунок № НОМЕР_1 - 14 100 грн Загальна сума платежів становить 89 100 грн (а. с. 45).

З листа АТ "Альфа-банк" від 09.11.2021 3 31023/БТ-32-б/б убачається, надання інформації щодо прізвища, ім`я та по-батькові особи, якій належали та належать карти № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , не виявилось можливим, з огляду на відсутність повного номеру банківських карток, а стосовно перерахування коштів у розмірі 89100 грн на картковий рахунок НОМЕР_3 зазначено, що надати відповіді не виявилось можливим, з огляду на відсутність даних щодо платіжного доручення, згідно якого було здійснено перерахування (а.с. 131)

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з підстав його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно із частиною першою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до вимог статей 12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Убачається, що відповідач не заперечував факт виконання обов`язків водія на підприємстві позивача з грудня 2017 року по березень 2021 року та звільнення з підприємства за власним бажанням, а також вказував, що позивач зобов`язував його заправляти автомобілі виключно на АЗК "КЛО" та розраховуватись виключно банківськими картками, для можливості контролю позивача за витрачанням коштів відповідачем. Крім того, як вказав відповідач декілька разів він на прохання позивача із вказаних карток купляв цифрову продукцію "Apple". На разі вказані рахунки у банку закриті, та будь-які кошти на картках відсутні.

А тому ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов висновку про недоведеність позивачем надання коштів у борг для власних потреб.

Позивачем не надано суду будь-якого письмового документу (незалежно від найменування цього документа), який підтверджував би факт укладання договору позики, який містив би умови та дату отримання позичальниками у борг грошей від ОСОБА_1 у сумі 89 100 грн із зобов`язанням їх повернення.

Судом правильно встановлено, що між сторонами не було укладено жодного договору.

Враховуючи аналіз положень законодавства, встановлених судом обставин, наданих сторонами доказів, колегія суддів дійшла висновку, що районний суд правильно вважав недоведеними позовні вимоги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, є непереконливими та зводяться до тлумачення як обставин, так і норм права на свою користь.

Факт перерахування позивачем грошових коштів на карткові рахунки, відкриті на ім`я ОСОБА_2 при наявності тверджень відповідача про їх використання в інтересах ОСОБА_1 на придбання пального та іншої продукцію, у відсутність будь-яких інших доказів, не засвідчує доведеність існування між сторонами позичкових відносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 червня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: