Справа № 428/9346/20
Провадження № 22-ц/810/703/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Стахової Н. В.,

суддів: Кострицького В. В., Лозко Ю. П.,

за участю секретаря

судового засідання: Кузьменко А.О.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Юзефовича І. О, в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє - адвокат Овчинніков Дмитро Анатолійович, про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 (далі заявниця), в інтересах якої діє адвокат Овчинніков Д. А., звернулась до суду із заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, яку мотивувала тим, що 23.02.2013 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Подружжя постійно мешкало однією сім`єю в м. Стаханові (з 2016 року - м. Кадіївка) Луганської області. У зв`язку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської області вони виїхали на територію, що контролюється українською владою, де зареєструвалися як внутрішньо переміщені особи в м. Сєвєродонецьку та, як пенсіонери стали на облік до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер у м. Кадіївка Луганської області. Померлий ОСОБА_2 знаходився на пенсії з 2004 року. Заявниця отримує мінімальну пенсію, на даний час її розмір складає 1712 грн, вказана сума не дозволяє останній задовольнити найнеобхідніші життєві потреби, у зв`язку із чим вона фактично знаходилась на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , який був її годувальником. ОСОБА_2 отримував пенсію в розмірі 7541 грн, яка значно перевищує пенсію заявниці, що дозволяло останній задовольняти свої життєві потреби, дана пенсія була постійним і основним джерелом засобів до існування заявниці. Після смерті ОСОБА_2 заявниця звернулась до Управління із заявою про перехід на пенсію чоловіка, у зв`язку із втратою годувальника. Однак, Управлінням їй було відмовлено та запропоновано надати документи про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника, а у разі неможливості надати такі документи, встановити факт перебування на утриманні померлого годувальника у судовому порядку. Встановлення вказаного факту заявниця обґрунтовує необхідністю її переходу на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, що передбачено статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 липня 2021 року заяву ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області задоволено.

Встановлено факт перебування ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на утриманні її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кадіївка Луганської області, Україна.

Ухвалою Луганського апеляційного суду Луганської області від 03 вересня 2021 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області в якості правонаступника Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

В апеляційній скарзі заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 липня 2021 року та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні заявлених вимог відмовити. Судове засідання проводити без участі представника головного управління.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що встановлення вказаного факту необхідне заявниці для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника з причин відсутності документів, які б могли підтвердити таке право. Отже між сторонами виник спір про право з приводу наявності у заявниці такого права. Враховуючи, що з заяви вбачається спір про право, суд першої інстанції повинен був залишити заяву без розгляду. Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначені частиною 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 Закону № 1058-ІV, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21.11.2013 по 21.02.2014 за євроінтеграцією та проти режиму ОСОБА_4 - незалежно від тривалості страхового стажу. Відповідно до приписів абз.2 ч.1 ст. 36 Закону № 1058-ІV батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Відповідно до п.1.ч.2 ст. 36 вказаного Закону непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-ІV. Вперше пенсію ОСОБА_1 було призначено з січня 2020 року (за віком) згідно з її особистою заявою від 20.01.2020, а не з 2019 року, як пояснює заявниця. Разом із тим право на призначення пенсії у заявниці виникло з 08.05.2017, тобто за призначенням пенсії ОСОБА_1 звернулась майже через три роки після досягнення пенсійного віку. Розмір її пенсії, з 01.07.2020 1767 грн 89 коп., а з 01.12.2020 1769 грн є таким, що відповідає вимогам, встановленим державою для непрацездатних осіб до прожиткового мінімуму, та дозволяє забезпечувати її особисті потреби. Відповідно до ч.1 ст. 36 Закону 1058-ІV обов`язковою умовою призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника є знаходження непрацездатного члена сім`ї померлого годувальника на його утриманні. Після смерті чоловіка ОСОБА_1 не втратило основне джерело для існування, оскільки з січня 2020 року та по день надання цих письмових пояснень остання отримує пенсію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, тому не відноситься до кола осіб, які за законом мають право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Скаржник вважає, що жодних доказів потреби матеріальної допомоги від чоловіка, а також доказів фактичного розподілу у зв`язку з цим коштів подружжя за час шлюбу, заявницею суду не надано. Також з паспортів подружжя вбачається, що останні були зареєстровані за різними адресами. Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка була видана Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради від 17.12.2019 №919-, ОСОБА_1 за паспортом громадянина України має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а з 17.12.2019 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з паспортом громадянина України померлий чоловік заявниці ОСОБА_2 мав зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , а 16.05.2017 його було знято з реєстрації місце проживання, та з 16.05.2017 місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 . Отже, згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради від 22.05.2017 № 5776, ОСОБА_2 фактично, як внутрішньо переміщена особа, мав зареєстроване місце проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_4 . Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходу, окрім допомоги померлого, тому суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.03.2017 у справі № 668/11395/15ц.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що встановлення факту її перебування на утриманні померлого годувальника необхідно їй для переходу на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, на що вона має право відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в абз. 2 п.2 ч.3 якої зазначено, що члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Вона отримує мінімальну пенсію, на даний час її розмір складає 1712 грн, вказана сума не дозволяє їй задовольнити найнеобхідніші життєві потреби, у зв`язку із чим вона фактично знаходилась на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , який був її годувальником та отримував пенсію в розмірі 7541 грн, яка значно перевищувала її пенсію та дозволяла задовольняти свої життєві потреби, дана пенсія була постійним і основним джерелом засобів для її існування. Окрім того, заявниця посилається на те, що скаржником в апеляційній скарзі невірно зазначені статуси учасників процесу та вид цивільного судочинства.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, належним чином та в установленому законом порядку повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи.

Представник заявниці адвокат Овчинніков Д.А. в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, надавши пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявниці, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 23.02.2013 уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис№ 60 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Стахановського міського управління юстиції у Луганській області, прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_5 , про що надано копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 23.02.2013.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 23.12.2019 Алчевським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про що зроблено актовий запис № 505 від 23.12.2019.

Згідно наданих заявницею копії паспорту на її ім`я, вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 згідно довідки від 17.12.2019 № 919- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 .

Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 16.05.2017 Сєвєродонецьким МВ УДМС України у Луганській області та довідки від 22.05.2017 № 5776 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 з 16.05.2017 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно повідомлення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 18.09.2020, ОСОБА_1 було відмовлено у переході на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, оскільки у заявника на підставі наданих нею документів відсутнє право на одержання вказаної пенсії та не підтверджений факт спільного проживання з померлим чоловіком і факт перебування на його утриманні.

ОСОБА_2 отримував пенсію за віком, щомісячний розмір пенсії за період з січня по лютий 2019 року становив 6478,91 грн, з березня по червень 2019 року 7507,96 грн, з липня по листопад 2019 року 7524,04 грн, що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України № 316 від 25.10.2021.

ОСОБА_1 отримує пенсію за віком , щомісячний розмір її пенсії за січень 2020 року становить 581,23 грн, з лютого по червень 2020 року 1638 грн., з липня по листопад 2020 1712 грн, з грудня 2020 року по лютий 2021- 1769 грн, що підтверджується копією довідки про доходи Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області № 006011 від 10.03.2021.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд виходив із доведеності протягом розгляду справи заявницею своїх вимог.

Переглядаючи справу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів погоджує висновки суду як такі, що ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, а помилкові доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина 3 статті 294 ЦПК України).

Пунктом 2 частини 1, частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

1.Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення.

2. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058- IV) непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Статтею 5 Закону № 1058-IVвизначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

У частині першій статті 9 Закону № 1058-IV наведено види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону № 1058-IVпередбачено право вибору пенсійних виплат - особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно з частиною другою вказаної норми непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону № 1058-IV).

Аналіз норм статтей 4, 5, 10, 26, 36 Закону № 1058-IV дає підстави для висновку про те, що чоловік (дружина) став непрацездатним, а саме, досягнув пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього закону, мають право на отримання пенсії (за їх вибором) за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника, за умов, що вони були на повному утриманні померлого годувальника, та за умов наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Отже заявниця ОСОБА_1 , як така, що досягнула пенсійного віку відповідно до положень ст. 26 Закону № 1058-IV, оскільки право на призначення пенсії у останній виникло з 2017 року, про що наголошує відповідач в апеляційній скарзі, отримала пенсію за віком, має право перейти на пенсію у зв`язку із втратою годувальника за умови знаходження на повному утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 .

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_4 остання звільнена за власним бажанням 10.09.2015.

Відповідно до пункту 2.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок), до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, крім іншого, надається документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

За документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку (пункт 2.11. Порядку).

Отже Порядком передбачено встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні померлого годувальника, у разі неможливості надати документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою) на підтвердження перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

Як роз`яснено в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання призначення пенсії, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , проживала з ним спільно, та пенсія її чоловіка була постійним та основним джерелом для її існування.

Судом встановлено, що доходи померлого чоловіка значно перевищували по сумі доходи заявниці.

Факт перебування заявниці на утриманні померлого підтверджено заявницею за допомогою показань свідка ОСОБА_6 , яка як сестра заявниці підтвердила, що ОСОБА_1 до 2012 року проживала у м. Брянка Луганської області. З 2012р. проживала в м. Кадіївка (Стаханов) разом з чоловіком ОСОБА_2 . У 2012 році сім`я ОСОБА_5 запрошувала її на вінчання. У 2014 році заявниця разом з чоловіком ОСОБА_2 приїздили до м. Сєвєродонецьк та неодноразово залишалися у неї з ночівлею. ОСОБА_1 за час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 не працювала, пенсійних виплат не отримувала, повністю перебувала на утриманні свого чоловіка.

Не може бути взятий до уваги довід апеляційної скарги про відсутність факту утримання ОСОБА_1 , оскільки вона отримувала пенсію у розмірі прожиткового мінімуму, оскільки спеціальний закон встановлює право членів сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону № 1058-IV). Вказаний спеціальний закон не пов`язує таке право особи із розміром отримуваної ними пенсії.

Помилковим є посилання скаржника на те, що між сторонами існує спір про право, оскільки отримання заявницею такого статусу, як особи, яка відповідно до норм законодавства має право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, залежить від вирішення по суті заяви про встановлення відповідного факту. Саме по собі посилання скаржника на існування спору про право не є беззаперечним свідченням наявності такого спору.

Що стосується посилання скаржника в апеляційній скарзі на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.10.2017 № 344/6479/15, то відповідно за п. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що рішення суду про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні її чоловіка ОСОБА_2 ухвалене з дотриманням норм процесуального права та при правильному застосуванні норм матеріального права, а помилкові доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін є ухвалення судом рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повного тексту постанови 11 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді: